ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 р. 	Справа № 520/15544/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Бартош Н.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 23.12.21  по справі № 520/15544/2020
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 по адміністративній справі №520/15544/2020.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в порядку ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 по справі №520/15544/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій  просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року та прийняти постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати в місячний строк звіт про виконання судового рішення від 10.12.2020 року у справі 520/15544/2020; встановити судовий контроль за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року у справі 520/15544/2020; розглянути питання про накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вказаною ухвалою суд грубо порушив права позивача на судовий захист та крім того порушив такі принципи адміністративного судочинства як: верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, обов`язковість судового рішення. Вказує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. Стверджує, що до цього часу рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року у справі 520/15544/2020 не виконується. Зауважує, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи. Зазначає, що як на підставу відмови в задоволенні вимог заяви суд першої інстанції послався на те, що «відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат», проте навіть не дослідив позиції відповідача, стан його рахунків, конкретні дії по виконанню рішення. Щодо порушення норм процесуального права вказує, що 20.12.2021 позивачем була отримана повістка про виклик до суду на 23.11.2021 (на 11:00), проте 23.11.2021 вже відбулось засідання у цій справі, що свідчить про помилку в судовій повістці. Стверджує, що лише 23.12.2021 дізнався про судове засідання на 23.12.2021, тобто був позбавлений можливості участі у розгляді справи щодо поданої заяви. Зауважує, що з тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що орган пенсійного фонду так і не надав суду жодної інформації, а суд просто проігнорував невиконання своїх вимог і не вжив жодних заходів, не пересвідчившись про повідомлення всіх учасників справи про її розгляд, виніс ухвалу.
Відповідач по справі не скористався  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Оскільки рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року, яким було вирішено по суті позовні вимоги, було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції в порядку письмового провадження, враховуючи приписи ст.ст.311, 312 КАС України, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Учасникам  по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням запровадженого на території України воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області та безпосередньо у м. Харків, апеляційна скарга була розглянута 02.05.2023 року.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті лише 75% суми підвищення пенсії ОСОБА_1 визначеного станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії на підставі наданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 (від 26.06.2020 №11/33); зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, на підставі наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 від 26.06.2020 №11/33. у розмірі 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 року однією сумою, з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті лише 75% суми підвищення пенсії ОСОБА_1 визначеного станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії на підставі наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України довідки №11/33 від 26.06.2020 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, на підставі наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України довідки від 26.06.2020 №11/33 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019, починаючи з 01.04.2019 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
На зазначене рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області подано апеляційну скаргу.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року по справі №520/15544/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто скаржнику.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року у справі №520/15544/2020 набрало законної сили 09.03.2021 року та видано виконавчі листи.
Обґрунтовуючи заяву про встановлення судового контролю заявник вказав, що 19.04.2021 відкрито виконавче провадження №61084646, боржник - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, рішення суду у повному обсязі не виконав. Також, 18.08.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", що на думку позивача, робить неможливим виконання рішення суду та є підставою для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в даній справі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.  Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з вимогами ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч.1 ст.372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, за приписами ч.ч. 1, 2 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.8 ст.382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.
Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд першої чи апеляційної інстанції. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу. Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення.
Апеляційний суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи - позивача.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому, після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили, суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили, підривається як авторитет судової гілки влади, так і авторитет демократичної держави в цілому.
Рішення суду, яке набрало законної сили - має бути виконане. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду, оскільки довіра людини до суду формується не тільки через призму справедливого судового рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15 зазначив, що, зокрема ст.382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Також, Європейський суд з прав людини у пункті 18 рішення від 12 травня 2011 року у справі "Ліпісвіцька проти України" (заява N 11944/05) звернув увагу й на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24- 27 рішення від 13 червня 2006 року у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), N 2132/02).
У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі "Шаренок проти України" (заява N 35087/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілейстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 589498/0).
Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 року у справі №0640/3719/18 та від 11.06.2020 року у справі №640/13988/19, що враховується до судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
За матеріалами справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, на підставі наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України довідки від 26.06.2020 №11/33 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019, починаючи з 01.04.2019 року.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року на підставі наданої АДПСУ довідки від 26.06.2020 № 11/33. 
З 01.05.2021 року пенсія виплачується з урахуванням рішення суду. 
За період з 01.04.2019 по 30.04.2021 нараховано різницю в пенсії на загальну суму 97703,59 грн., з яких: 3859,53 грн. (за період з 01.04.2021 по 30.04.2021) - внесено до виплатної відомості та профінансовано у травні поточного року; 93844,06 грн. - виплачуватиметься в межах затверджених бюджетних призначень, що підтверджуються наданими Головним управлінням Пенсійного фонду України розрахунками від 16.04.2021 року.
При цьому, позивачем не заперечується часткове виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення суду від 10.12.2020 року та не заперечуються суми нарахування.
Крім того, судове рішення перебувало на виконанні у відповідному органі державної виконавчої служби, на який покладений обов`язок примусового виконання судового рішення та вжиття для цього заходів примусового виконання рішень, що передбачені Законом України Про виконавче провадження.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Також, суд зазначає, що за приписами статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Як зазначено у постанові про закінчення виконавчого провадження, згідно ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавче провадження було завершено на підставі п.11 ч.1 ст.39, ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", а виконавчий документ - повернуто до суду, що його видав.
З наведеного вбачається, що статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" визначена процедура виконання рішення немайнового характеру, яка за своїм змістом є подібною до судового контролю, про встановлення якого поданий цей позов. 
При цьому, процедури у разі невиконання рішення, визначені в статті 63 зазначеного Закону та в статті 382 КАС України, є тотожними.
Більш того, позивачем не надано до суду доказів оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження №61084646 від 18.08.2021 року.
Суд акцентує увагу, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.
Також суд зазначає, що Верховний Суд України неодноразово приходив до висновку (справи № 21-66а14, № 21-199а15, №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5118а15, №804/5081/13-а), що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат.
Вказане не свідчить про ухилення від виконання рішення суду.
У своєму рішенні від 23.04.2020 року у справі 560/523/19 Верховний Суд вказує, що відповідач в особі керівника Головного управління вжив конкретні заходи з метою виконання рішення суду. Фактична невиплата нарахованих коштів зумовлена тим, що бюджетні кошти, які виділяються на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень в порядку черговості.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Верховний Суд у постановах від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 23.04.2020 у справі № 560/523/19 та від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а дійшов висновку, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин.
Матеріалами справи підтверджено, що для виконання рішення суду по зазначеній справі в повному обсязі Головним управлінням зроблено запити до Пенсійного фонду України від 25.10.2021 року №2000-0405-5/132861 та від 26.10.2021 року №2000-0407-5/133428 (вх. №47801/9 від 25.10.2021 року та вх. №47986/9 від 26.10.2021 року) щодо виділення коштів на виплату позивачу різниці в пенсії.
Листом від 27.10.2021 № 2800-040201-9/53317 Пенсійним фондом України надано наступну інформацію: «Постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 126 «Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2021 рік» за рахунок коштів Державного бюджету України на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду передбачено 360 млн. грн., які станом на 01.08.2021 використані в повному обсязі. Також повідомлено, що Пенсійним фондом України направлено уточнені пропозиції до бюджетних запитів на 2022 рік головному розпоряднику бюджетних коштів листом від 17.09.2021 рік за № 2800-040101-5/450805». Відтак, виплата коштів на виконання рішень суду здійснюватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.
Таким чином, у спірних правовідносинах апелянт не обґрунтовує наявність обставин щодо порушення відповідачем способу чи порядку виконання рішення суду, а судом не встановлено умислу відповідача, спрямованого на невиконання рішення суду. Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Відтак, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для встановлення судового контролю, оскільки суб`єктом владних повноважень рішення суду від 10.12.2020 фактично виконується, а тому в задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення слід відмовити.
Доводи апеляційної скарги позивача про наявність правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в даній справі, є необґрунтованими.  
Стосовно посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що при винесенні судом першої інстанції рішення у справі порушено норми процесуального права, оскільки  20.12.2021 позивачем була отримана повістка про виклик до суду на 23.11.2021 (на 11:00), проте 23.11.2021 вже відбулось засідання у цій справі, що свідчить про помилку в судовій повістці, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
В цьому випадку справу вирішено вірно.
Крім того, колегія суддів зазначає, що зазначена обставина не може бути підставою для прийняття рішення про задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю в порядку ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів доходить висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення питання, тому підстави для її зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 по справі № 520/15544/2020  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    Н.С. Бартош