Справа № 153/1161/22
Провадження № 22-ц/801/688/2023
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року	Справа № 153/1161/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого : Копаничук С.Г.
Суддів: Оніщука В.В., Голоти Л.О.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: ОСОБА_2 , 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17.02.2023, повний текст якого складений 20.02.2023 року, постановлене у приміщенні того ж суду під головуванням судді Дзерина М.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання спадкодавця,- 

В с т а н о в и в:
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання спадкодавця. Вказала, що 15.08.2021 року у ДТП загинув її брат ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина Спадкоємицею першої черги за законом є відповідачка у справі, яка є дочкою загиблого. Окрім відповідачки, вона також подавала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак отримала відмову, незважаючи на те , що поховання ОСОБА_3 здійснювала лише вона, відповідачка навіть не була присутньою на похоронах, не відвідувала місце поховання батька та не здійснювала його облаштування. 
Зазначила, що нею були понесені всі витрати на поховання, поминання і облаштування місця поховання ОСОБА_3 , загальна сума яких становить 87 180 грн. 
Оскільки відповідачка в добровільному порядку відмовляється відшкодувати їй ці витрати, просила суд стягнути їх із ОСОБА_2 на її користь ,а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 17.02.2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь витрати на поховання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 82 780 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати у розмірі 13 152, 85 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ,посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення витрат на проведення поминального обіду у розмірі 21 000 грн. та встановлення пам`ятнику у розмірі 45 000 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Послалась на те, що понесення позивачем витрат на встановлення пам`ятника у розмірі 45 000 грн. не підтверджено достовірними, достатніми та допустимими доказами, оскільки надана до матеріалів справи довідка ФОП ОСОБА_4 № від 12.07.2022 року, платіжне доручення та видаткова накладна не є первинними документами та не містять достовірних відомостей здійснення позивачем оплати встановлення пам`ятнику. Висновок суду про стягнення з неї на користь позивача витрат на проведення поминального обіду у розмірі 21 000 грн. є помилковим та суперечить вимогам ст. 1232 ЦПК України і ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу». Відповідно до Необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003, затвердженого у Міністерстві юстиції України 08.09.2004 року за №1111/9710 церемонія поховання та церемонія поминання є різними правовими поняттями, а тому поминальний обід і виготовлення пам`ятника не входить до витрат на поховання. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Рішення суду в частині стягнення витрат на поховання та ритуальні послуги, здійснені позивачем у магазинах «Поховальний Дім» і «Ритуальні послуги» у розмірі 21 180 грн. не оскаржується ,а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається. 
Перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи , що позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову 87 180 грн. , справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9,10),тобто позивач є є рідною сестрою ОСОБА_3 . 
30.10.1985 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 , після чого змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » (а.с. 7).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Після його смерті приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Бешинською Г.А. була відкрита спадкова справа №185/2021. Спадкоємицею першої черги за законом є дочка померлого ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 ; житловий будинок садибного типу з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, площею 1,7836 га, кадастровий номер 0525682400:03:003:0452 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Довжоцької сільської ради Ямпільського району; земельну ділянку, площею 1,7837 га, кадастровий номер 0525682400:03:003:0448 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Довжоцької сільської ради Ямпільського району; (а.с. 35-64).
Довідкою ,виданою старостою Довжоцького старостинського округу Могилів – Подільського району підтверджено,що ОСОБА_1 здійснювала витрати на поховання свого брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за власні кошти (а.с.12) 
Здійснені ОСОБА_1 витрати на поховання складали 21 180 грн , що підтверджується оплаченими видатковими накладними від 17.08.2021 року, виданими «Поховальним Домом» і магазином «Ритуальні послуги» (а.с. 13-14)
Крім того, нею було здійснено оплату у розмірі 45 000 грн. виготовлення та встановлення надгробного гранітного пам`ятника братові ОСОБА_3 ,що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_4 від 12.07.2022року (а. с. 8) та понесені витрати на поминальні обіди у закладі громадського харчування кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у розмірі 21 000 грн., що підтверджується довідкою СПД фізичної особи ОСОБА_10 від 15.08.2022 року (а.с.15). Згідно Реєстру самозайнятих осіб ОСОБА_4 як ФОП перебуває на податковому обліку у Ямпільській ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області з 24.04.2012 року і здійснює підприємницьку діяльність, основим видом якої є виготовлення виробів з бетону,різання,оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю.(а.с.164)
       Позивачка ОСОБА_1 від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на поховання ОСОБА_3 отримала грошову допомогу у розмірі 4 400 грн. (а. с. 142).
       Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на встановлення пам`ятника і поминальний обід, суд виходив з того, що позивачка,яка не є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 понесла витрати з проведення поховання ОСОБА_3 , єдиним спадкоємцем якого є відповідач ОСОБА_2 ,а тому понесені позивачем витрати , відповідно до ч.1 ст. 1232 ЦК України , ст.2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу»,а також відповідно до роз`яснень п.24 Постанови Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»
підлягають відшкодуванню останньою. При цьому суд виходив з того,що вказані витрати на виготовлення та встановлення пам`ятника ОСОБА_3 у розмірі 45 000 грн. підтверджує надана позивачем довідка ФОП ОСОБА_4 від 12.07.2022 року, а витрати на поминальний обід у розмірі 21 000 грн. підтверджує довідка СПД фізичної особи ОСОБА_10 від 15.08.2022 року. Оскільки вшанування пам`яті померлого спадкодавця через один рік після його смерті відноситься до звичаїв та традицій після його поховання, суд, керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності, дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача вказаних витрат .
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може виходячи з того,що суд вірно встановивши обставини справи щодо спірних правовідносини ,не застосував і неправильно застосував норми матеріального права ( неправильно їх витлумачив) ,внаслідок чого дійшов помилкового висновку про необхідність відшкодування витрат на проведення поминальних обідів після поховання та встановлення пам`ятника.
Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці повинні відшкодовувати розумні витрати, які зазнав один з них, або інша особа на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.
Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов?язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.
Відповідно до 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" ,що визначає поняття, які вживаються у даному Законі , під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Тобто,до поховання відносяться комплекс заходів та обрядових дій ,включаючи і облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Намогильні споруди - пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам`ять про померлих; предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші); ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.
Зокрема, згідно листа Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193 про «Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг» до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання;оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.
Зі змісту вищенаведеної норми слідує, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями і встановлення пам`ятника ,а також поминальний обід не входять до комплексу заходів щодо поховання спадкодавця.
        Аналогічна позиція  висловлена у постанові  Верховного Суду від 19.03.2018 р. у справі № 554/1793/15-ц  . 
Аналіз зазначених  норм та роз`яснень  дають підстави для висновку про те, що до комплексу заходів і обрядових дій з облаштування та утримання місця поховання відповідно до загальновідомих звичаїв і традицій, що не суперечать законодавству, не відносяться встановлення, пам`ятників і влаштування поминальних обідів ,оскільки останні хоча і є загальновідомими звичаями і традиціями ,проте згідно законодавства не входять до облаштування і утримання місця поховання.
Таким чином, доводи скарги про те, що згідно ст.2,12 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» ,а також листа Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства ,затвердженого наказом Держитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003 року до необхідного мінімального переліку ритуальних послуг не входить встановлення пам`ятника та поминальні обіди,є обґрунтованими. Посилання суду першої інстанції на п.24 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» є не релевантним і не може застосовуватись до даних правовідносин ,оскільки вказана постанова роз`яснює застосування норм,які регулювали зобов`язання, що виникали внаслідок заподіяння шкоди і до прийняття чинного ЦК України. Зокрема, п .24 цієї постанови Пленуму роз`яснює застосування чинної на той час ст.459 ЦК Української РСР ,що регулювала відшкодування особі, яка у разі смерті потерпілого понесла витрати на поховання , такі витрати ,зокрема, на виготовлення пам`ятників і огорож,особами відповідальними за шкоду, пов`язану з смертю потерпілого.
Аналогічною статті 459 ЦК УРСР,що втратив чинність, є положення ст.1201 ЦК України,згідно якої особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Померлий ОСОБА_3 не був потерпілим, а відповідач не є особою ,яка завдала шкоди його смертю. 
Не підлягає застосуванню до даних правовідносин і постанови Кабінету  Міністрів України» «Про затвердження Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» № 1468 від 30 грудня 2022 р. ,а також Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №45 від 03.10.2008 р. "Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання", щодо розміру граничних витрат на виготовлення та встановлення зокрема, пам`ятника, огорожі, оскільки з їх змісту вбачається,що вони регулюють проведення Фондом витрат на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку, ,на виробництві або професійного захворювання , чого по справі не доведено.
Відтак ,витрати на проведення поминальних обідів відшкодуванню згідно закону не підлягають,а тому доводи апеляційної скарги у цій частині заслуговують на увагу , а висновки суду щодо необхідності їх відшкодування позивачу не відповідають нормам матеріального права.
Оскільки зазначені витрати відшкодуванню не підлягають,то і не потребують обговоренню інші доводи апеляційної скарги щодо достовірності доказів .наданих позивачкою для підтвердження факту їх понесення позивачем і їх вартості .
Суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи та спірні правовідносини на вищенаведені норми права та їх на суть не звернув і неправильно їх витлумачив ,внаслідок чого дійшов помилкового висновку про необхідність відшкодування витрат на встановлення пам`ятника і проведення поминальних обідів після поховання.
За таких обставин рішення суду в цій частині вимог не відповідає вимогам закону,а тому підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення ,яким у задоволенні вимог про відшкодування витрат на проведення поминального обіду та встановлення пам`ятника позивачу необхідно відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідностю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушенням і та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог. 
Враховуючи, що суд першої інстанції витрати на проведення поминального обіду та встановлення пам`ятника і витрати поховання стягнув єдиною сумою – 82 780 грн., зі вказаної суми підлягають відрахуванню вартість поминальних обідів та встановлення пам`ятника (82 780 грн – 66 180 грн) , а тому рішення суду підлягає скасуванню із стягненням неоскаржуваного розміру витрат на поховання, які необхідно стягнути в розмірі 21 180 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

Постановив:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити . 
    Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17.02.2023 скасувати.
       Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання спадкодавця задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати на поховання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у сумі 21 180 грн .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

       Головуючий                                                        С.Г. Копаничук 
       Судді Голота Л.О.
В.В. Оніщук