УХВАЛА
02 травня 2023 року 
м. Київ
справа № 303/3133/18
провадження № 51-10598ск18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах потерпілої ОСОБА_5 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
Представник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на указані вище судові рішення щодо засудженого ОСОБА_6 , де ставить питання про їх зміну в частині призначеного покарання.
За приписами ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. 
Разом з тим, за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 437 КПК суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
Представник ОСОБА_4 , діючи в інтересах потерпілої ОСОБА_5 , в касаційній скарзі висуває вимогу про зміну оскаржених судових рішень щодо ОСОБА_6 шляхом визнання останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, та призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі. 
Указана вимога, з огляду на викладені вище норми кримінального процесуального закону, яка направлена на погіршення становища засудженого ОСОБА_6 , не відповідає повноваженням суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, визначеним ст. 436 КПК, в їх сукупності та взаємозв`язку з приписами статей 433, 437 цього Кодексу.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи  необґрунтованість судового рішення.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та  визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Представник потерпілої в касаційній скарзі, серед іншого, стверджує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та, з огляду на це, неправильну кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_6 , в обґрунтування чого посилається на неправильну оцінку судами попередніх інстанцій доказів на предмет їх належності та достовірності, що не є предметом касаційного перегляду і відноситься до компетенції апеляційного суду.
Таким чином, з огляду на неможливість суду касаційної інстанції досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження і в процесуальному аспекті унеможливлює прийняття рішення, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 436 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 вказаного Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і  встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                 ОСОБА_3