Постанова
Іменем України
 
Єдиний унікальний номер справи 369/11519/21	 	
Номер провадження 22-ц/824/5733/2022	
Головуючий у суді першої інстанції  Дубас Т. В.	
Доповідач у суді апеляційної інстанції Поливач Л.Д.	
15 травня 2023 року                                                                                                      місто Київ
Номер справи 369/11519/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів: Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
 
секретар судового засідання: Сіра Ю. М.
 
учасники справи: 
 
позивач                                 ОСОБА_1 
відповідач                             Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес 
                                               Страхування»
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», подані представником Сабітовим Сергієм Володимировичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року, ухвалені у складі судді Дубас Т. В., в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області,  інформація про дату складення повних рішення та додаткового рішення суду не зазначена, 
у с т а н о в и в :
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної унаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Свої вимоги  позивач обґрунтовував тим, що 15.04.2019 близько о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Jeep», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по проспекту Палладіна, 16 у місті Києві, під час зміни напрямку руху не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач, унаслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Окрім того, ОСОБА_2 у вказану дату, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив її місце. Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2019 року в справі №759/8586/19 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Згідно звіту №01/06/19 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 06.06.2019, вартість нанесеного ОСОБА_2 позивачу матеріального збитку складає 54460,65 грн. Оскільки станом на момент подання позову у цій справі ОСОБА_2 вказана шкода у добровільному порядку не була відшкодована позивачу, останній змушений був звернутися до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив суд стягнути із ОСОБА_2 на його користь 54460,65 грн, а також понесені судові витрати.
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до  Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про заміну неналежного відповідача на належного та уточненою позовною заявою, де відповідачем вже визначив Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - ТДВ «Експрес Страхування», Товариство), а ОСОБА_2 залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. За змістом вказаної уточненої позовної заяви позивач  посилався на те, що з відзиву на позовну заяву йому стало відомо, що станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «Експрес Страхування» згідно полісу №АМ88674440 від 29.12.2018. Відтак, зважаючи на те, що положеннями чинного законодавства, а також усталеною судовою практикою визначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика - ТДВ «Експрес Страхування» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, то ОСОБА_1 за відсутності указаних обставин вважав, що завдана йому матеріальна шкода повинна бути покрита відповідачем, як страховиком особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, відповідальність якого була застрахована. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про заміну первісного відповідача належним відповідачем та залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було задоволено. Замінено у цій справі неналежного відповідача ОСОБА_2 на ТДВ «Експрес Страхування», ОСОБА_2 залучено до участі у справі третьою особою. 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до ТДВ «Експрес Страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної унаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «Експрес Страхування» на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 54460,65 грн та понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Дане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за установлених судом обставин справи страхова компанія безпідставно відмовила позивачу у виплаті  страхового відшкодування, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15.04.2019 та де був пошкоджений належний йому транспортний засіб марки «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 . 
Водночас, місцевий суд уважав хибними доводи відповідача про те, що у нього були відсутні підстави для здійснення ОСОБА_1 страхової виплати у зв`язку із тим, що він не звертався до компанії із відповідною заявою про виплату, так як відповідачем було направлено позивачу письмову відмову у такій виплаті, навіть незважаючи на відсутність письмової заяви позивача про це. Тому, з урахуванням приписів спеціального законодавства, а саме положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов висновку, що у відповідача перед позивачем виник обов`язок із виплати суми страхового відшкодування. При цьому, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із того, що останнім не було належним чином обґрунтовано і доведено перелік (обсяг) та вартість наданих йому адвокатом послуг та витрат, понесених на виконання договору про надання правової допомоги.
Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року задоволено клопотання ОСОБА_1 , подане представником ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового рішення та стягнуто з ТДВ «Експрес Страхування» на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.
Не погодившись із указаними судовими рішенням, ТДВ «Експрес Страхування» через свого представника Сабітова С.В. подало апеляційні скарги, у яких посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просило скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року в частині стягнення з ТДВ «Експрес Страхування» 54460,65 грн, а також додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року, та відповідно ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів поданої скарги Товариство вказувало, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення пред`явлених позивачем до нього вимог, оскільки не врахував належним чином тих обставин, що ОСОБА_1 не направив останньому заяву про виплату страхового відшкодування у визначений спеціальним законом строк (протягом одного року від дати ДТП). Таким чином, згідно пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позовна заява ОСОБА_1 не підлягала задоволенню. 
Окрім того, при вирішенні спору у цій справі, судом не було взято до уваги ту обставину, що 23.04.2019 від ОСОБА_1 до ТДВ «Експрес Страхування» надійшло лише повідомлення про  дорожньо-транспортну пригоду. Оскільки відповідно до пункту 35.1 статті 35 згаданого вище Закону установлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання такого повідомлення подає страховику заяву про страхове відшкодування, відповідач своїми листами від 24.04.2019 та від 12.07.2019 повідомляв позивача про необхідність подання ним до страхової компанії відповідної заяви про страхове відшкодування. Таким чином, неможливість відшкодування за полісом №АМ/8867440 по події від 15.04.2019, спричинена саме діями (бездіяльністю) позивача, що в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України є простроченням кредитора.
Також заявник зауважив на тому, що з урахуванням дати подання заяви у цій справі та надання 10.01.2023 останнім відповідачу необхідних реквізитів для отримання відшкодування, а також враховуючи положення абзацу 5 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», строк для прийняття страховиком рішень про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів прострочення надання необхідних реквізитів, тобто строк для прийняття рішення по цій справі настане лише у 2026 році.
Заперечуючи проти визначення розміру страхового відшкодування, заявник посилався на те, що після отримання позовної заяви ОСОБА_1 у цій справі, він замовив звіт для визначення розміру збитків, унаслідок чого оцінювачем ОСОБА_4 було виготовлено звіт №2924 суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу та без податку на додану вартість складає 28371,16 грн. При цьому, в ході розгляду справи судом стороною позивача не було надано  як суду  так і відповідачу повної копії звіту №01/06/19, чим було порушено його право на реалізацію захисту своїх прав та інтересів у межах цієї цивільної справи, а  відтак суд не повинен був приймати до уваги зазначений звіт, як доказ у справі.
Оскарживши у цій справі додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року, ТДВ «Експрес Страхування» послалось на практику Європейського суду з прав людини у справах «East/WestAlliance Limited» проти України» та «Лавентс проти Латвії», а також на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 вересня 2019 року у справі №910/4515/18 та від 08 серпня 2019 року у справі №569/16382/16-ц. А саме, зазначило, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу виходить за межі розумного, так як перевищує прожитковий мінімум на одну працездатну особу та мінімальну заробітну плату у місячному розмірі.
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи та їх представники не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.
Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від учасників справи (їх представників) не надходило.
Окрім того, позивач ОСОБА_1 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 своїм право на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до частини другої статті 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням обставин даної справи, її складності, відсутністю потреби у наданні усних пояснень сторін, явка яких до апеляційного суду є необов`язковою, суд уважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 10 травня 2023 року.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою та другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подана ТДВ «Експрес Страхування» апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
 Як було установлено судом та убачається з матеріалів справи, 15.04.2019 приблизно о 10 год 30 хв у місті Києві по вулиці Палладіна,16 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «JEEP», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення, з урахуванням статті 36 КУпАП з остаточним стягненням у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 
Указаною постановою судді, зокрема, було встановлено, що у день вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом  «JEEP», д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та чим ОСОБА_6 було порушено п.п.10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинено правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (а.с.8, т.1).
Як визначено положеннями частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «JEEP», д.н.з. НОМЕР_1 , - ОСОБА_2 на час скоєння вказаної ДТП була застрахована у ТДВ «Експрес Страхування» відповідно до Полісу №АМ/8867440 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.12.2018 (а.с.44, 95, т.1).
Згідно доданої позивачем до позовної заяви копії звіту №01/06/19 від 06.06.2019, складеного ФОП ОСОБА_7 , вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 з урахуванням фізичного зносу та ВТВ складає 54460,65 грн. При цьому, завірена представником позивача копія вказаного звіту була виготовлена та надана суду в неповному обсязі, а саме до позовної заяви долучено лише копії непарних сторінок вказаного документу (а.с.78-81, т.1).
Задовольняючи пред`явлені ОСОБА_1 позовні вимоги до ТДВ «Експрес Страхування» про відшкодування шкоди у розмірі 54460,65 грн, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачу, як потерпілому, належить абсолютне право вимоги до відповідача, як страховика особи, якою фактично було завдано збитки. Тому, за відсутності доведення ТДВ «Експрес Страхування» правомірності відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування, а також неспростування заявленого ОСОБА_1 розміру такого відшкодування, убачав обґрунтованими вимоги позову. 
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них, а також залишив поза увагою конкретні обставини справи, які впливають на суть ухваленого судового рішення у цій справі.
Так, частинами першою та другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).
Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).
При цьому вимогами статті 33 вказаного Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Страховик зобов`язаний після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону №1961-IV).
Відповідно до вимог пункту 35.1 статті 35 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви. 
Зокрема, така заява повинна містити зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують, а також до неї повинно бути додані відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема, являється неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди ( підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV).
Варто відмітити, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За змістом статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій.
З формулювання статті 11 ЦК України можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 цього Кодексу.
Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.
Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного.
Положення статей 33, 37 Закону №1961-IV передбачає дії учасників ДТП та страховика у випадку настання ДТП. При цьому положення цих норм закону виходять з того, що сторони правовідносин діють добросовісно, а невиконання обов`язків, передбачених цими нормами, має наслідком відмову в захисті права на відшкодування (підпункти 37.1.1, 37.1.2, 37.1.3, 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV).
Тим самим, як було зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року по справі №201/16373/16-ц, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом №1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.
Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин, і недотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема права на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи, взагалі та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.
Згідно положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).
Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Відтак, уточнюючи свій висновок у попередній справі, а саме № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що в разі якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку.
У цій справі установлено, що 23.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 15.04.2019 за участю застрахованого останнім транспортного засобу (а.с.119, т.1).
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії листа ТДВ «Експрес Страхування» від 12.07.2019 за вих.№4110/10/3-4.19.283 останнє повідомляло позивача про те, що за результатами поданого ним повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 15.04.2019, Товариством раніше було надіслано на його адресу листа від 24.04.2019 щодо необхідності подання заяви про виплату страхового відшкодування та необхідних для цього документів. Оскільки у справі була відсутня вказана заява, то відповідач повідомив ОСОБА_1 про  відсутність у нього правових підстав для здійснення йому виплат страхового відшкодування, а також про можливість перегляду такого рішення у разі подання ним відповідної заяви (а.с.120, т.1).
Разом з тим, із позовом у цій справі до відповідача ОСОБА_1 звернувся лише у серпні 2021 року, тобто більше аніж через 2 роки з дня дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого відповідачем транспортного засобу, тобто з пропуском річного строку, установленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV.
Убачається, що в ході розгляду справи місцевим судом стороною позивача на спростування посилань відповідача, які були викладені у відзиві на позовну заяву, щодо неподання ним відповідної заяви про виплату страхового відшкодування не було надано суду жодних пояснень або заперечень з цього приводу, не повідомлено про пропуск установленого законом річного строку через незалежні від нього обставини. Не надано було суду також і будь-яких доказів на підтвердження факту звернення до страховика із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування в досудовому порядку. 
Отже, враховуючи той факт, що звертаючись до суду із вимогами про стягнення із ТДВ «Експрес Страхування» суми страхового відшкодування, позивач пропустив установлений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV річний строк для висунення вимоги до страховика особи, яким йому було завдано матеріальної шкоди; не посилався загалом на те, що незвернення до відповідача, як страховика (страхової компанії), було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій; та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, то з огляду на вищевказані положення спеціального законодавства та правові висновки Великої Палати Верховного Суду колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення позову у цій справі були відсутні.
Вказані обставини щодо дотримання позивачем строку звернення до страховика винної особи за страховим відшкодуванням судом першої інстанції належним чином перевірено не було.
Водночас, дійшовши висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог саме у зв`язку із безпідставною відмовою ТДВ «Експрес Страхування» у виплаті позивачу такого відшкодування, суд першої інстанції загалом не зазначив у чому саме така відмова відповідача полягає.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).
З викладених вище підстав колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість.
Окрім того, за змістом статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.
Таким чином, скасування первісного судового рішення за результатом розгляду апеляційної скарги ТДВ «Експрес Страхування» є самостійною підставою для скасування й додаткового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року, яким було задоволено заяву представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. 
Враховуючи викладене, подана заявником апеляційна скарга на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року підлягає задоволенню, у зв`язку із скасуванням первісного судового рішення та ухваленням у справі нового про відмову у задоволенні позову.
Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема: з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то понесені відповідачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТДВ «Експрес Страхування». Судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», подані представником Сабітовим Сергієм Володимировичем, задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної унаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (Ідентифікаційний код - 36086124, адреса місцезнаходження - м.Київ, вул.Червоноармійська, 15/2) 1362 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 15 травня 2023 року.
 
Судді:
                                                                                                          Л. Д. Поливач

                                                                                                          А. М. Стрижеус

                                                                                                          О. І. Шкоріна