ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 552/2265/19	Головуючий у 1-й інстанції Коротича І.А. 	
Провадження № 22-ц/817/337/23 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Дідух М.Є. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 552/2265/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременецького районного суду від 31 січня 2023 року у справі за позовом Приватного підприємства "Явір 2005" до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу, постановлену суддею Коротичем І.А.,-

В С Т А Н О В И В:

       У листопаді 2022 року ОСОБА_1 подав до Кременецького районного суду заяву про розстрочення виконання судового рішення.
       Заява обґрунтована тим, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28.11.2019 з нього стягнуто на користь ПП «Явір 2005» шкоду, завдану внаслідок ДТП в порядку регресу в розмірі 90 000 гривень, судовий збір 1350 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 16500 гривень. На даний час існують труднощі щодо виконання рішення суду, оскільки він має важкий матеріальний стан, має на утриманні дружину, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, не працює. Також зазначає, що у зв`язку із збройною агресією Росії втратив роботу. Просить розстрочити рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28.11.2019, строком на 48 місяців рівними частинами. 
       Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2019 року у цивільній справі № 552/2265/19 за позовом приватного підприємства «Явір 2005» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок ДТП в порядку регресу в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень, судового збору в розмірі 1350 (одна тисяча триста п`ятдесят) гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) гривень з врахуванням часткової сплати на строк 48 місяців рівними платежами - відмовлено. 
       Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, нез`ясування всіх фактичних обставин справи, просить скасувати ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2023 року повністю та ухвалити нове рішення, яким розстрочити виконання рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28.11.2019 року у цивільній справі №552/2265/19 за позовом ПП «Явір 2005» до ОСОБА_1 про стягнення з нього шкоди завданої внаслідок ДТП в порядку регресу в розмірі 90 000 грн., судового збору в розмірі 1350 та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 500 грн з врахуванням його часткової сплати, на строк 48 місяців, рівними платежами.
       Просить залучити до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Кременецький відділ державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано -Франківськ .
       Апелянт зазначає, що ніде не працює (втратив роботу у зв`язку із збройною агресією Росії проти України), доходів не має, на утриманні дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід 3 - ї групи, яка на теперішній час не працює, та двоє малолітніх внуків, тому він не має змоги виконати рішення суду одразу в повному обсязі, оскільки це ускладнить його майновий стан та його родини. 
       Зазначає, що виконання рішення суду одразу і в повному обсязі поставить його у дуже скрутне матеріальне становище, що завдасть шкоду членам сім`ї та утриманцям.
       Вказує на те, що йому на праві приватної власності належить будинок в с.Хотівка Кременецького району Тернопільської області, в якому він проживає разом із сім`єю, земельна ділянка площею 0,2126 га, розташована на території Сапанівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області та земельна ділянка площею 1.82246 га, розташована на території Великобережецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Іншого майна не має. 
       Відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 07.12.2022 ВП №63999848 головним державним виконавцем Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби накладено арешт на земельну ділянку. Відповідно до постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження від 20.12.2022 року ВП №63307643 головним державним виконавцем Кременецького відділу державної виконавчої служби призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТзОВ «ПРИВАТНА ЕКСПЕРТНА СЛУЖБА» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №552/2265/19 від 18.09.2020 року. Дана земельна ділянка оцінюється для подальшої її реалізації на земельних торгах . Вказані земельні ділянки - єдиний спосіб заробітку для його та сім`ї. Втрата доходу від використання цих земельних ділянок в сьогоднішніх умовах поставить їх за межу виживання.
       Також посилається на те, що розстрочка виконання рішення суду надасть можливість стягувачу - ПП «Явір 2005» у нетривалий проміжок часу одержати виконання від нього як боржника рішення суду без ускладнень, які можуть виникнути у разі погіршення його фінансового становища боржника, що в свою чергу може призвести до ускладнення виконання рішення .
       У відзиві на апеляційну скаргу, ТзОВ "Явір-2005" просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без змін та відмовити у задоволенні клопотання про залучення в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Кременецьке ВДВС .
       Зазначає, що у апеляційній скарзі ОСОБА_1 лише наводить доводи та обґрунтування, які були викладені у заяві про розстрочення виконання рішення суду та які вже розглядалися судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить конкретних посилань на те, в чому ж саме полягає незаконність чи необґрунтованість рішення суду першої інстанції, не зазначено нових обставин чи доказів, які б підлягали встановленню, та які не було досліджено в суді першої інстанції.
       Обставини справи, на, які посилається ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог та заперечень, були повно та всебічно з`ясовані судом першої інстанції.
       Окрім того, вказує, що подане апелянтом клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кременецький відділ державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано -Франківськ є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 не було подано окремої заяви про залучення до справи третьої особи та в апеляційній скарзі не наведено обґрунтування, яким чином рішення суду може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі та не наведено підстав для залучення Кременецького ВДВС, як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 
       У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та представник "ПП ЯВІР-2005" не з`явилися, у поданих заявах просять розглядати справу у їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за відсутності учасників справи.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Відмовляючи в задоволенні заяви про розстрочення судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено виняткових випадків у розумінні ст. 435 ЦПК України, які можуть стати підставою для відстрочення виконання рішення суду. 
       Відповідно до частини 1 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
       Згідно з частиною 3 статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
       Окрім того, частиною 4 статті 435 ЦПК України визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
       При цьому згідно з частиною 5 статті 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
       Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
       При вирішенні питання щодо встановлення способу та порядку виконання рішення суду суд має з`ясувати обставини, що свідчать про утруднення та неможливість виконання рішення суду. При цьому у будь-якому випадку встановлення способу і порядку виконання рішення суд не може змінювати судове рішення по суті.
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
       При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.
       Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
       Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Явір 2005» шкоду, завдану внаслідок ДТП в порядку регресу в розмірі 90 000 гривень, судовий збір 1350 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 16 500 гривень. 
       Дане рішення суду перебуває на виконанні у Кременецькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.10.2020. 
       07.12.2022 державним виконавцем ДВС описано та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , що складається із земельної ділянки розміром 1.8246 га. та постановою ДВС від 20.12.2022 призначено суб`єкта оціночної діяльності. 
       Дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи та має пенсію по інвалідності. 
        ОСОБА_1 частково погашає наявну в нього заборгованість по виконавчому листу, що підтверджується платіжними документами на суму 8208.59 гривень. Дану суму підтвердив також стягувач.
       Також встановлено, що у власності ОСОБА_1 є ще одна земельна ділянка та будинок, він на обліку у центрі зайнятості не перебуває як безробітній. 
       Обґрунтовуючи заяву про відстрочення та розстрочення судового рішення, ОСОБА_1 посилався на те, що він має важкий матеріальний стан, має на утриманні дружину, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, не працює та у зв`язку із збройною агресією росії втратив роботу і саме ці підстави він зазначив для розстрочення виконання рішення суду.
       Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наведені заявником підстави у заяві про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі (а.с. 125) не є підставами у розумінні вимог ст.435 ЦПК України, які дають право на розстрочення виконання рішення суду.
       За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
       При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
       Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
       Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
       Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
       Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
       Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.
       За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
       Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
       Заявником не доведено наявність особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають можливість виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
       Крім того, під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду апеляційний суд враховує також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
       А відтак, суд першої інстанції, не встановивши виняткових випадків у розумінні ст. 435 ЦПК України, які можуть стати підставою для відстрочення виконання рішення суду, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви.
       З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді заяви ОСОБА_1 , судом першої інстанції вірно встановлено відсутність правових підстав для її задоволення, оскільки судом встановлено відсутність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим у розумінні ст. 435 ЦПК України. 
       Доводи апеляційної скарги про те, що важкий матеріальний стан пов`язаний із введенням у країні воєнного часу не заслуговують на увагу, оскільки виконавчі листи перебували на виконанні більше року та не виконувались, хоча у боржника наявне інше майно. Окрім того, на даний час відсутні законодаві акти, які б передбачали надання розстрочки виконання рішення у зв`язку із воєнним станом.
       Вирішуючи заяву про розстрочку виконання рішення, суд враховує, що заявником при наведенні мотивів для розстрочення виконання рішення, не надано належних доказів перебування заявника у скрутному матеріальному становищі, перебування дружини на його утриманні станом на час звернення з відповідною заявою до суду. На думку суду, неможливість знайти роботу не може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду. 
       Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
       За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, зокрема, ст.149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.
       Згідно ст.375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
       Разом із тим, колегія суддів вважає, що не підлягає до задоволення клопотання ОСОБА_1 про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Кременецького відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано -Франківськ. Дане клопотання є безпідставним, оскільки при вирішенні процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах в порядку ст. 430-446 ЦПК України не передбачено залучення учасників справи із процесуальним статусом третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. ОСОБА_1 не наведено обґрунтування, яким чином рішення суду може вплинути на права та обов`язки ДВС та не вказано підстав для залучення Кременецького ВДВС, як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а тому клопотання ОСОБА_1 підлягає відхиленню.
       Оскільки судове рішення залишається без змін, у апеляційного суду відсутні підстави згідно із вимогами ст.141 ЦПК України для зміни розподілу судових витрат.
       Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
       Відмовити у клопотанні ОСОБА_1 про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Кременецького відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано - Франківськ.

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Ухвалу Кременецького районного суду від 31 січня 2023 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 15 травня 2023 року.

Головуюча                                                                 Дикун С.І.        
        
Судді:                                                                         Костів О.З

                                                                                Храпак Н.М.