ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року 
м. Київ

справа № 440/27/20
касаційне провадження № К/9901/6313/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області
на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року (головуючий суддя - Мельникова Л.В.; судді - Рєзнікова С.С., Бєгунц А.О.) 
у справі № 440/27/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Семаль»
до Головного управління ДПС у Полтавській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Семаль» (далі - ТОВ «Семаль», позивач, платник, товариство, підприємство) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач, контролюючий орган, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 грудня 2019 року № 0000931401 та № 0000921401. 
В обґрунтування позовних вимог платник зазначив, що ним правомірно було віднесено до складу витрат невідкориговані контрагентами Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агросвіт» (далі - ТОВ «ТД «Агросвіт») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротрейд Продукт» (далі - ТОВ «Агротрейд Продукт») суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) при взаємовідносинах із ними. Крім того, зауважив про помилковість твердження податкового органу щодо необхідності віднесення до складу доходів за 2017 рік простроченої кредиторської заборгованості за договором переуступки боргу від 31 березня 2013 року щодо нерезидента INTERGRAIN SA в сумі 141  850,00 доларів США/1 130  716,00 грн, оскільки строк позовної давності за зазначеними операціями на відповідну дату не сплинув.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що платником безпідставно віднесено до складу інших операційних витрат невідкориговані контрагентами позивача суми ПДВ, оскільки відповідні кошти не відповідають визначенню «витрати» та «інші операційні витрати». Також, суд погодився з позицією контролюючого органу про наявність у позивача кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності, в результаті чого занижено показники доходу за період з 01 липня 2016 року по 30 червня 2017 року. При цьому, не прийняв до уваги надану позивачем додаткову угоду від 31 серпня 2014 року № 1 до договору про відступлення права вимоги (заміну кредитора в зобов`язанні) від 31 березня 2013 року, за змістом якої встановлений обов`язок позивача з повернення відповідних сум у строк до 31 березня 2015 року, оскільки на час перевірки позивачем такий документ не надавався.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено у повному обсязі. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що віднесення позивачем до складу витрат невідкоригованих контрагентами сум ПДВ при взаємовідносинах із ТОВ «ТД «Агросвіт» та ТОВ «Агротрейд Продукт» здійснено у відповідності до норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, оскільки внаслідок зазначених операцій у позивача дійсно відбулося зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів на суму невідкоригованих сум ПДВ. Спростовуючи висновки податкового органу про порушення податкового законодавства при відносинах з нерезидентом INTERGRAIN SA, апеляційний суд зазначив про відсутність підстав для визнання суми заборгованості перед таким контрагентом безповоротною фінансовою допомогою, оскільки строк позовної давності за зазначеними операціями на відповідну дату не сплинув.
Не погодившись з постановою апеляційного суду, ГУ ДПС у Полтавській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року та залишити в силі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог. 
Мотивуючи касаційну скаргу, контролюючий орган зазначає, що віднесення позивачем до складу витрат невідкоригованих контрагентами сум ПДВ при взаємовідносинах з ТОВ «ТД «Агросвіт» та ТОВ «Агротрейд Продукт» є безпідставним, оскільки підприємством не доведено виробничого використання цієї суми витрат та правомірність її списання, що має вплив на оподатковуваний прибуток. Крім того, наголошує, що сума кредиторської заборгованості за якою минув строк позовної давності вважається доходом підприємства. Відповідач вважає, що судом апеляційної інстанції було помилково взято до уваги надану позивачем додаткову угоду від 31 серпня 2014 року № 1 до договору про відступлення права вимоги (заміну кредитора в зобов`язанні) від 31 березня 2013 року, оскільки на час перевірки позивачем такий документ не надавався.
Ухвалою від 17 березня 2021 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Полтавській області.
13 квітня 2021 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.
03 грудня 2021 року від податкового органу надійшло клопотання про заміну відповідача - ГУ ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ 43142831) його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192), у зв`язку з реорганізацією, яке згідно зі статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволення не підлягає з огляду на таке.
Судовими інстанціями встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Семаль», за результатами якої складено акт від 23 серпня 2019 року № 1026/16-31-14-01-10/31432663.
Відповідно до висновків акта перевірки відповідачем встановлені порушення платником підпунктів 14.1.36, 14.1.231, пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 15 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, (далі - П(С)БО 15), Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318  (далі - П(С)БО 16 «Витрати»), що призвело до:
- заниження податку на прибуток на загальну суму 1 475  603,00 грн;
- завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму             5 246  116,00 грн.
Обґрунтовуючи свою позицію, податковий орган зазначив, що позивачем безпідставно віднесено до витрат невідкориговані контрагентами - ТОВ «ТД «Агросвіт», ТОВ «Агротрейд Продукт» - суми ПДВ при взаємовідносинах з ними, оскільки відповідні суми податкових зобов`язань не можуть бути обліковані як витрати операційної діяльності, з огляду на невідповідність П(С)БО 16 «Витрати». Також, на думку відповідача, товариством протиправно не віднесено до складу інших доходів                за 2017 рік прострочену кредиторську заборгованість за договором переуступки боргу від 31 березня 2013 року щодо нерезидента INTERGRAIN SA в сумі 141  850,00 доларів США/1 130  716,00 грн.
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 16 вересня 2019 року № 0000921401, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 1 475  603,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 368  900,75 грн, а також № 0000931401, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 5 246  116,00 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені платником до ДПС України.
За результатами розгляду скарги, ДПС України прийнято рішення від 05 грудня 2019 року № 12023/6/99-00-08-05-01, яким скасовані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 16 вересня 2019 року № 0000921401 та № 0000931401 в частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток та донарахованого податку на прибуток внаслідок зменшення витрат на суми перерахованої безповоротної фінансової допомоги та штрафних санкцій у відповідному розмірі, в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишені без змін.
На підставі вказаного рішення податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 16 грудня 2019 року:
№ 0000931401, яким платнику зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 246  116,00 грн;
№ 0000921401, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 1 295  603,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 323  900,75 грн.
Надаючи оцінку правомірності прийняття контролюючим органом названих актів індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого.
Щодо правомірності віднесення платником до складу витрат сум ПДВ за наслідками взаємовідносин з контрагентами ТОВ «ТД «Агросвіт» та ТОВ «Агротрейд продукт», Верховний Суд зазначає наступне.
За приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією                        товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою                 особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що                   діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими               договорами.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього                   пункту.
Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Пунктом 15 П(С)БО 15 передбачено, що визначений дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не коригується на величину пов`язаної з ним сумнівної та безнадійної дебіторської заборгованості. Сума такої заборгованості визнається витратами підприємства згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість». Доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.
За правилами пункту 6 П(С)БО 16 «Витрати» витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Відповідно до пунктів 7, 8 П(С)БО 16 «Витрати» витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені. Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.
Згідно із пунктом 20 П(С)БО 16 «Витрати» до інших операційних витрат включаються: витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи»; собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов`язаних з їх реалізацією; сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; витрати на утримання об`єктів соціально-культурного призначення; інші витрати операційної діяльності.
Пунктом 26 П(С)БО 16 «Витрати» передбачено, що до складу елемента «Інші операційні витрати» включаються витрати операційної діяльності, які не увійшли до складу елементів, наведених в пунктах 22-25 цього Положення (стандарту), зокрема витрати на відрядження, на послуги зв`язку, плата за розрахунково-касове обслуговування тощо.
Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, балансова вартість валюти (пункт 9 П(С)БО 16 «Витрати»).
Судовим розглядом встановлено, що на виконання умов договору поставки від 24 червня 2015 року № ПКП-01/1506-24, укладеного між платником (постачальник) та ТОВ «ТД «Агросвіт» (покупець), покупцем 26 червня 2015 року було здійснено передоплату в розмірі 32  267  036,00 грн. На підставі даної операції позивачем зареєстровано податкову накладну та відображено відповідні суми ПДВ у якості податкових зобов`язань у податковій декларації з ПДВ за червень 2015 року.
17 серпня 2015 року між позивачем та ТОВ «ТД «Агросвіт» було укладено угоду про розірвання вказаного вище договору, погоджено повернути суми передоплати в строк до 01 жовтня 2015 року. Платежами від 17 серпня 2017 року та від 15 вересня 2015 року позивачем було повернуто передоплату на поточний рахунок ТОВ «ТД «Агросвіт».
Крім того, на виконання умов договорів поставки від 23 листопада 2012 року № ПКП-14/1211-23, від 27 вересня 2013 року № ППК-02/1309-27, від 27 квітня 2015 року № ППК- 01/1504-27, укладених між платником (постачальник) та ТОВ «Агротрейд Продукт» (покупець), покупцем було здійснено передоплату. За договором від 23 листопада 2012 року № ПКП-14/1211-23 було здійснено часткову поставку товару на суму 2  824 869,18 грн, повернуто передоплату на суму 375 000,00 грн, не поставлено товар на загальну суму 6  300 130,82 грн. За договором від 30 вересня 2013 року № ППК-02/1309-27 було здійснено передоплату на загальну суму 3  420  000,00 грн. За договором від 27 квітня 2015 року № ППК-01/1504-27 було здійснено передоплату на загальну суму 7  876  000,00 грн. На підставі даних операцій позивачем зареєстровані податкові накладні та відображені відповідні суми ПДВ у якості податкових зобов`язань у податкових деклараціях з ПДВ на загальну суму               2  932 688,47 грн.
Відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.
За приписами підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.
Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:
а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;
б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку (підпункт 192.1.2 пункту 192.1 статті 192 ПК України).
Відповідно до абзацу третього пункту 198.6 статті 198 ПК України суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на                          заставне майно.
Листом Державної фіскальної служби України від 19 квітня 2016 року № 8820/6/99-99-19-03-02-15 визначено, що платник податку має можливість зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 15 календарних днів, наступних за датою їх складання, або протягом 180 календарних днів з дати їх складання за умови застосування штрафних санкцій, визначених статтею 120-1 ПК України.
Разом з тим, як встановлено судовими інстанціями, контрагентами платника - ТОВ «ТД «Агросвіт» та ТОВ «Агротрейд Продукт» не було виконано обов`язку щодо реєстрації розрахунків коригування, у зв`язку з чим у позивача відбулось зменшення активів на суму невідкоригованих                            зобов`язань з ПДВ. 
Відповідно до абзаца другого пункту 8 Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 01 липня 1997 року № 141 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), наступного дня після останнього дня граничного терміну для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, сума податку на додану вартість, що міститься в такій податковій накладній, відображається за дебетом субрахунку 949 «Інші витрати операційної діяльності» у кореспонденції з                           кредитом субрахунку 644 «Податковий кредит», аналітичний рахунок «Податковий кредит непідтверджений».
Таким чином, Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що віднесення до складу витрат невідкоригованих контрагентами сум ПДВ за взаємовідносинами з ТОВ ТД «АГРОСВІТ» та ТОВ «Агротрейд Продукт» було здійснено платником у відповідності до норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства. 
Щодо висновків відповідача про наявність кредиторської заборгованості за господарськими правовідносинами з нерезидентом INTERGRAIN SA, за якими минув строк позовної давності, Верховний Суд зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що 14 квітня 2011 року між позивачем (продавець) та компанією BS COMMODITIES GMGH (покупець) було укладено контракт № W/140411-2, за умовами якого продавець зобов`язався поставити на адресу покупця пшеницю, загальною вартістю                    112  000,00 доларів США, в строк до 31 березня 2012 року. На підставі контракту продавцем було отримано передоплату у розмірі 112  000,00 доларів США.
01 лютого 2013 року між позивачем як продавцем та компанією BS COMMODITIES GMGH як покупцем було укладено контракт № 02/010213, за умовами якого продавець зобов`язався поставити на адресу покупця пшеницю, загальною вартістю 29  850,00 доларів США, в строк до 30 березня 2013 року. На підставі контракта продавцем було отримано передоплату у розмірі       29  850,00 доларів США.
У зв`язку з нездійсненням поставки товару у передбачені контрактами строки, у позивача виник обов`язок з повернення отриманої суми передоплати на підставі пункту 10.4 контрактів.
31 березня 2013 року між позивачем, компанією BS COMMODITIES GMGH (Австрія) та компанією INTERGRAIN SA (Швейцарія) було укладено договір про відступлення права вимоги (заміну кредитора в зобов`язанні), за умовами якого кредитором у зобов`язаннях із повернення передоплати згідно із зазначеними вище контрактами замість компанії BS COMMODITIES GMGH стала компанія INTERGRAIN SA (Швейцарія), зобов`язано платника повернути кредитору передоплату у розмірі 112  000,00 доларів США до 31 серпня 2014 року, у розмірі 29 850,00 доларів США до 31 січня 2015 року.
Суди встановили, що вказана кредиторська заборгованість за договором від 31 березня 2013 року не погашена, не повернута, відвантаження товарів та інших розрахунків за період з 31 березня 2013 року по 31 березня 2019 року не здійснено.
За приписами підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема, це заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.
Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Разом з тим, статтею 8 Конвенції про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів встановлено, що для країн-учасниць, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (якщо укладені ними контракти не суперечать вимогам Конвенції), термін позовної давності становить чотири роки.
З урахуванням викладеного, після закінчення строку позовної давності, відповідно до картки рахунку 362 «Розрахунки з іноземними покупцями» та договору про відступлення права вимоги (заміну кредитора в зобов`язанні) від 31 березня 2013 року по нерезиденту Intergrain SA (Швейцарія), станом на 31 березня 2017 року позивач повинен був списати заборгованість в сумі 141  850,00 доларів США на момент її виникнення та відобразити фінансовий результат як дохід від списання кредиторської заборгованості, про що правильно зазначив суд першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, прийняв до уваги надану позивачем до суду додаткову угоду від 31 серпня 2014 року № 1 до договору про відступлення права вимоги (заміну кредитора в зобов`язанні) від 31 березня 2013 року, за змістом якої встановлений обов`язок позивача з повернення відповідних сум у строк до 31 березня 2015 року, у зв`язку з чим дійшов висновку, що у платника не було жодних підстав для визнання суми заборгованості перед INTERGRAIN SA безповоротною фінансовою допомогою, оскільки строк позовної давності за зазначеними операціями на відповідну дату не був таким, що сплинув. 
Верховний Суд не погоджується з таким висновком апеляційного суду, оскільки як під час проведення документальної виїзної планової перевірки, так і під час адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, позивачем не було надано жодних документів відносно пролонгації дії договору та відтермінування обов`язку позивача щодо повернення відповідних коштів.
На запит контролюючого органу від 12 серпня 2019 року «Про надання інформації та документів в ході проведення планової перевірки» щодо відносин із вказаним нерезидентом від позивача надійшла відповідь, за змістом якої підприємством було списано дану заборгованість в 2018 році, коли позивач не був платником податку на прибуток. Жодних відомостей про пролонгацію зобов`язань перед нерезидентом надано не було, як не подано і відповідних підтверджуючих документів. Додаткові угоди, якими позивач підтверджував пролонгацію зобов`язань перед нерезидентом були надані тільки під час судового розгляду справи.
Оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації та дійти відповідних висновків.
Суд першої інстанції правильно застосував норму абзацу першого пункту 44.6 статті 44 ПК України, не прийнявши до уваги надану позивачем додаткову угоду від 31 серпня 2014 року № 1 до договору про відступлення права вимоги (заміну кредитора в зобов`язанні) від 31 березня 2013 року. Ця норма вимагає наявність документів на час складення податкової звітності, встановлює правило щодо надання платником податків документів для перевірки, а також юридичний наслідок недотримання цього правила як виключення факту наявності документів на час складення податкової звітності. Вона є складовою механізму правового регулювання податкового обліку і не входить в будь-яку конкуренцію з процесуальними нормами, якими встановлені правила доказування в адміністративному судочинстві.
З урахуванням викладеного, Суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо правомірності тверджень податкового органу про наявність у платника кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності, в результаті чого позивачем занижено показники доходів за період з 01 липня 2016 року по 30 червня 2017 року в сумі 1 130  716,00 грн.
Вимоги частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України  зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Разом з тим, у розглядуваній ситуації судами не розмежовано здійснені контролюючим органом донарахування грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток та зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за кожним окремим епізодом, а тому в Суду відсутня можливість виокремити неправомірні нарахування від тих, які здійснені контролюючим органом законно.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Таким чином, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість/безпідставність позовних вимог із відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Замінити відповідача у справі - Головного управілння ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ 43142831) його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192).
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області задовольнити частково.
Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                І. А. Гончарова
Судді                                                                                                    І. Я. Олендер
                                                                                                    Р. Ф. Ханова