УХВАЛА

10 квітня 2023 року
м. Київ

справа №826/26667/15
адміністративне провадження №К/990/10759/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Білак М.В., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 06 листопада 2015 року №1019 о/с в частині звільнення позивача; поновлення на посаді; виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу; відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2015 року, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, у якому (з урахуванням зміни та уточнених позовних вимог, просив суд:
- скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві №1019/о/с від 06 листопада 2015 року у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби за скороченням штату;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції України у м. Києві поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора чергової частини управління поліції Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві з 07 листопада 2015 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції України у м. Києві на користь ОСОБА_1 грошове утримання (середній заробіток) за час вимушеного прогулу, починаючи з 07 листопада 2015 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі, виходячи з середнього грошового утримання (заробітної плати) в сумі 4847,19 грн. на місяць;
- при неможливості поновити ОСОБА_1 на посаді зобов`язати Солом`янське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, а в разі його ліквідації Міністерство внутрішніх справ України виплатити позивачу грошове утримання (заробітну плату) за весь час вимушеного прогулу виходячи з середнього грошового утримання (заробітної плати) в сумі 4847,19 грн. на місяць;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду та стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача за завдану моральну шкоду грошові кошти в сумі 144 000,00 грн.
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України виділити бюджетні кошти га виконання пунктів 3, 4 та 5 позовних вимог.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного від 15 листопада 2016 року, в задоволені позову відмовлено в повному обсязі.
Постановою Верховного Суду від 13 квітня 2018 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року у справі №826/26667/15, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2021 року залишено без змін.
22 березня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу. 
Разом з касаційною скаргою скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження обґрунтовуючи тим, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції отримано ним 24 лютого 2023 року. Однак доказів на підтвердження даного факту скаржником не подано. 
Відповідно до частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (частина третя статті 329 КАС України).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження віднесено до повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Для поновлення процесуальних строків суд зобов`язаний указати обґрунтовані та об`єктивні підстави, за яких пропущений строк підлягає поновленню. Водночас наявність таких підстав вимагає від суду аналізу дій заявника, які він, у розумні інтервали часу, мав вживати, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та перевірки доказів, які мають підтверджувати ці обставини.
За відсутності конверта, яким направлялась копія оскаржуваної постанови або довідки відділення поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» про дату вручення такого поштового відправлення, посилання скаржника на дату отримання судового рішення, за відсутності належних та допустимих доказів, не є підставою для поновлення пропущеного процесуального строку 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вказані підстави пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними.
Отже, заявнику необхідно подати заяву із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, до якої надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання заяви із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, до якої надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини. 
Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 06.11.2015№1019 о/с в частині звільнення позивача; поновлення на посаді; виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу; відшкодування моральної шкоди залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання заяви із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, до якої надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині подання заяви у строк, визначений судом, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                          А.Г. Загороднюк

Судді:                                                                                                              М.В. Білак

                                                                                                              В.М. Соколов