Номер провадження: 33/813/824/23
Номер справи місцевого суду: 521/19746/22 
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В. Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., секретаря судового засідання Стоянової Л.І, за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Селюкова П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського райсуду м. Одеси від 19.04.2023 стосовно:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл, Одеської обл., громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір в дохід держави у сумі 536 грн. 80 коп.
Відповідно до вказаної постанови, 29.11.2022 о 05 год. 35 хв, по вул. Овідіопольська дорога, 3Г, м. Одеса, водій ОСОБА_1  керував транспортним засобом Toyota Camry, д.н.з.  НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, вираження тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, водій відмовився, чим порушив п. 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 №1306.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що судом не взято до уваги, що у зв`язку із телефонним дзвінком цивільної дружини про те, що її матір потребує медичної допомоги та доставлення до лікарні, у зв`язку з чим він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що він знаходиться на службі у ЗСУ та позбавлення його права керування транспортними засобами завдасть значної шкоди виконанню обов`язків щодо захисту України.
Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду та провадження у справі закрити на підставі ст. 18 КУпАП.
На адресу апеляційного суду надійшли доповнення захисника Селюкова П. в яких він вказує на те, що на початку процедури проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження такого огляду, неодноразово робив спроби продути прилад Драгер, однак, у зв`язку із проблема зі здоров`ям зробити це не видалося можливим. Окрім того, знаходячись у медичному закладі, чекаючи на підготовку обладнання, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду з тих підстав, що мати його цивільні дружини перебувала у лікарні з діагнозом - геморагічний інсульт. 
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисника апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України за  кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №089586,
- матеріалами відеофіксації адміністративного правопорушення;
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015.
Відповідно до вимог п. 2.5 «Правил дорожнього руху» водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Статтею 18 КУпАП передбачено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
У судовому засіданні апеляційного суду у повному обсязі був досліджений наявний в матеріалах справи диск відеофіксації адміністративного правопорушення.
       Так, зі змісту вказаного відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 на запитання поліцейського після зупинки його транспортного засобу відповів, що прямує додому. 
Водночас, посилання апелянта відносно того, що у зв`язку із телефонним дзвінком цивільної дружини про те, що її матір потребує медичної допомоги та доставлення до лікарні він відмовився від проходження огляду не підтверджується матеріалами відеофіксації.
Апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 на початку проведення огляду не відмовлявся від його проходження та 7 разів намагався продути в прилад Драгер, однак не зміг пройти огляд, у зв`язку з чим, в подальшому був доставлений до медичного закладу.
Разом з тим, як вбачається із матеріалу відеофіксації ОСОБА_1 після певного періоду очікування біля медичного закладу особисто відмовився від проходження огляду не повідомивши про причини прийняття такого рішення.
Апеляційний суд приймає до уваги надані стороною захисту копії медичних документів на підтвердження хвороби ОСОБА_3 , натомість зауважує, що вони не є безумовною підставою у даному випадку для закриття провадження у зв`язку із крайньою необхідністю, з огляду на те, що ОСОБА_1 не повідомив працівників патрульної поліції про такі обставини відразу після його зупинки та проведення заходів його огляду на стан сп`яніння. 
Більш того, із матеріалу відеофіксації правопорушення не вбачається повідомлення працівників поліції про необхідність доставлення ліків для ОСОБА_3 .
Що стосується посилання ОСОБА_1 відносно того, що він є добровольцем добровольчого формування Одеської міської територіальної громади «Муніципальна варта Одеси», має подяки та позбавлення його права керування транспортними засобами завдають значної шкоди виконанню ним обов`язків щодо захисту України, однак зауважує, що санкція ст. 130 КУпАП є безальтернативною, що позбавляє апеляційний суд можливості обмежитися стягненням виключно у виді штрафу.
При цьому, апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника про те, що направлення на медичний огляд не було заповнено до прибуття до медичного закладу, водночас зауважує, що вказані обставини не є безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови.
Окрім того, Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зауважував, що сторона провадження має довести яким чином вказані стороною обставини могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що зібрані у справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 докази є належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Таким чином, враховуючи викладене в своїй сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  -залишити без задоволення.

Постанову Малиновського райсуду м. Одеси від 19.04.2023, про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 О.В. Копіца