ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 р. 	Справа № 440/14546/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2021, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, по справі № 440/14546/21
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ,               Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області     
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії          ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 916250129151 від 06.05.2021 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника з 05.05.2021;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 , на пенсію по втраті годувальника в розмірі 50 відсотків пенсії за вислугу років ОСОБА_2 , яку він отримував на день смерті та виплачувати її з 05.05.2021.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального, є необґрунтованим, а тому просить рішення суду від 15.12.2021 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскільки чоловіку позивачки було призначено пенсію саме за вислугу років, то і пенсія по втраті годувальника має бути обчислена у розмірі 50 відсотків пенсії за вислугу років, яку отримував її чоловік на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Положенням п. 16 Прикінцевих положень цього закону передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Законом № 1058-IV регулюється, зокрема, призначення пенсії по втраті годувальника. А тому до спірних правовідносин потрібно застосовувати положення Закону № 1058-IV, згідно яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі саме 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що  позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до   Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.
Позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія Свідоцтва про шлюб від 07.05.2018 року серії НОМЕР_1 . (а.с. 8)
ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 1788-XII (а.с. 12)
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.02.2021 серії НОМЕР_2 . (а.с. 9)
05.05.2021 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою, в якій просила перевести її на пенсію по втраті годувальника за її чоловіком ОСОБА_2 (а.с. 37)
Рішенням відділу перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ у Київській області № 916250129151 від 06.05.2021 відмовлено ОСОБА_1 в проведенні перерахунку по зміні виду пенсії на пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно заяви від 05.05.2021 реєстраційний номер № 508, у зв`язку із зменшенням розміру пенсії. (а.с. 14)
Позивач, вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ у Київській області № 916250129151 від 06.05.2021, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що    Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані ст. 37 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, а тому базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є розмір пенсії за віком померлого годувальника, тому доводи позивача про те, що пенсія по втраті годувальника їй має бути обчислена у розмірі 50 відсотків пенсії за вислугу років, яку отримував померлий чоловік на день його смерті, є необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 5 Закону №1058-IV останній регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За правилами ч. 1 ст. 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
У розумінні п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.
У свою чергу, питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 указаного Закону, частиною першою якої передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Судова колегія зауважує, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 (справа №523/13150/16-а) вже вирішував питання правильного застосування вищевказаних норм матеріального права щодо обчислення розміру пенсії по втраті годувальника, який за життя не отримував пенсію за віком, а отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У цій постанові сформульована наступна правова позиція: «базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону № 1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника».
Аналогічна позиція викладена й у постановах Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №617/724/16-а та від 01.06.2022 у справі №620/3519/18.
На користь такого висновку свідчить й те, що відповідно до п. 16 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 звернулася за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону №1058-IV, то розмір такої пенсії, як було підкреслено вище, обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого указаним Законом не передбачено.
Крім того, судовою колегією враховується, що за правилами п. 4 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Приписи наведеної правової норми, як зазначено у вже згаданих вище постановах Верховного Суду, необхідно застосовувати й у цьому випадку, оскільки Позивач вже отримує пенсію відповідно до Закону №1058-IV, а тому призначення іншого виду пенсії, передбаченому цим же Законом, в іншому розмірі, за своєю суттю, є тотожним перерахунку пенсійної виплати й, до того ж, внаслідок цього її розмір зміниться у бік зменшення, що, у розумінні вказаних вище законодавчих приписів є неприпустимим і виключає можливість прийняття суб`єктом владних повноважень рішень або вчинення ним дій, які б звужували зміст, обсяг існуючих соціальних гарантій.
Відтак висновки суду першої інстанції щодо відсутності у даному правовому спорі підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від пенсії за вислугу років померлого чоловіка.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення з вищевикладених мотивів.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 по справі № 440/14546/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова