КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

      Єдиний унікальний номер справи: 761/27957/21            Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
      Номер провадження: 22-ц/824/2104/2023                          Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И 
 
24 травня 2023  року                                                                              місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П. 
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2021 року в Шевченківський районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі - ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», МАУ, авіакомпанія, відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якому просила стягнути з відповідача на її користь 30 000,00 грн. моральної шкоди та 6 729,00 грн. на відшкодування збитків.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовувала тим, що вона придбала авіаквитки для подорожі до Ріо-де-Жанейро. Подорож мала відбутись трьома рейсами. Першим з цих рейсів був рейс РS 161, сполученням Київ - Копенгаген -                14 листопада 2019 року о 10 год. 45 хв. за київським часом.
Як зазначила позивач у позовній заяві, вона прибула до аеропорту завчасно, але до 10:25 жодних голосових повідомлень чи написів на табло не було. О 10:25 пролунало оголошення про те, що пасажири рейсу «Київ-Копенганен» повинні пройти на посадку. 
В цей час, вона перебувала в іншому кінці аеропорту та попрямувала до стійки реєстрації. Прибула до стійки реєстрації о 10:32, однак, представник авіакомпанії повідомив, що посадку на рейс вже закінчено і автобус з пасажирами вже поїхав. Тому  вважає, що їй було відмовлено в перевезенні.
Так як пересадка мала бути здійснена в Копенгагені, вона, в екстреному порядку почала шукати квитки на інші рейси, придбала квиток до Копенгагена через Варшаву та сплатила за придбані квитки 6 729,00 грн. Зрештою, встигла на наступний рейс з Копенгагена до Лондона та продовжила подорож.
Позивач звернула увагу на те, що у відповідності до правил перевезення, час закінчення посадки пасажирів у повітряне судно в аеропортах України не може закінчуватись раніше ніж за 10 хвилин до часу відправлення рейсу. Однак, її було знято з реєстрації за 12 хвилин до відправлення рейсу, тому відмова представників авіакомпанії у здійсненні перевезення, як вважає позивач є  безпідставною.
Обгрунтовуючи моральну шкоду позивач зазначила, що дії співробітників авіакомпанії щодо відмови у перевезенні призвели до надмірних переживань про те, чи встигне вона на наступний рейс, а також таким чином були зруйновані її плани щодо відвідин Копенгагену під час очікування наступного рейсу до Лондона .
Посилаючись на вказані обставини,  ОСОБА_1 просила суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня              2022 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1   оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня  2022 року скасувати,  ухвалити  у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування доводів  апеляційної скарги, ОСОБА_1    посилалась на те, що співробітники авіакомпанії порушили правила перевезення та безпідставно відмовили їй у посадці на рейс чим було завдано їй моральну та матеріальну шкоду. Зазначила, що на підтвердження вказаних обставин, вона надала суду усі необхідні докази, однак,  суд першої інстанції їх не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Також, разом з апеляційною скаргою, ОСОБА_1   звернулась до суду апеляційної інстанції з клопотанням про витребування доказів, у якому просила суд витребувати у ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів та багажу ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» в редакції, що діяла станом на                 14 листопада 2019 року. Однак, колегія суддів вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, так як позивач не заявляла відповідне клопотання в суді першої інстанції, 
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів та багажу ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» розроблені на підставі Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012 року № 735, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 28 грудня 2012 року за № 2219/22531, редакція яких розміщена на офіційному веб-порталі  rada.gov.ua.
У відзиві на апеляційну скаргу, ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» проти доводів апеляційної скарги заперечило, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просило рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня  2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1   без задоволення.
За правилами ч.  1 ст.  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, ціна позову по якій становить 36 729 грн.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку, судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції  в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1   не  підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 13 ЦПК України).
Положеннями ст. 908 ЦК України встановлено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
За договором перевезення пасажира, перевізник зобов`язується перевезти пасажира до пункту призначення, а у разі здавання багажу, доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу. Укладання договору перевезення пасажира та багажу з перевізником підтверджується видачею пасажирського квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів) (ст.  910 ЦК України).
У ч. 2 ст. 100 Повітряного кодексу України вказано, що правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб`єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів.
Авіаперевізник зобов`язаний виконувати зазначені у частині другій цієї статті правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти, а також галузеві стандарти та нормативи якості обслуговування. При цьому критерії віднесення до класу обслуговування (бізнес-клас, економ-клас, преміум-клас) повинні бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів (ч. 3 ст. 100 Повітряного кодексу України).
Згідно з приписами ч. 4 ст.100 Повітряного кодексу України, авіаперевізник на підставі зазначених у частині другій цієї статті правил повітряних перевезень повинен встановити свої правила, спрямовані на підвищення ефективності та якості перевезень, які не можуть містити стандартів чи нормативів якості, відповідальності за обслуговування пасажирів, нижчих за рівень установлених вимог, попередньо погодивши їх з уповноваженим органом з питань цивільної авіації.
Авіаперевізник під час організації повітряних перевезень повинен вжити заходів для доведення до відома споживачів через інформаційно-рекламні засоби, у тому числі автоматизовані системи бронювання, інформації щодо повітряних ліній і розкладу польотів повітряних суден, тарифів на перевезення пасажирів, багажу, вантажу і пошти повітряним транспортом, а також про умови обслуговування пасажирів та обробки вантажу на землі перед польотом, після нього та на борту повітряного судна (ч. 7 ст. 100 Повітряного кодексу України).
Пункт 1 Розділу VI Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу (затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012 року № 735, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28 грудня                2012 року за № 2219/22531) визначає, що тарифи, що використовуються, - це встановлені й опубліковані перевізником або від імені перевізника (або якщо не опубліковані, то розраховані згідно з тарифними нормативами перевізника) тарифи на рейс або рейси з місця відправлення до місця призначення, зазначені у квитку, які чинні у день оплати квитка для відповідного класу обслуговування. Кожний тариф передбачає правила його використання, якими встановлюються строк дії квитка, умови використання тарифу та повернення сум за невикористану частину перевезення тощо. Правила застосування тарифів затверджуються керівником перевізника та розміщуються на сайті перевізника та повинні бути доступними пасажирам для ознайомлення.
Згідно із ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Статтею 103 Повітряного кодексу України визначено, що положення цього розділу застосовуються до пасажирів, які вирушають з/до аеропорту, розташованого на території України, а також до пасажирів, які вирушають з/до аеропорту, розташованого в іншій країні, до/з аеропорту, розташованого на території України.
Положення цього розділу застосовуються до пасажирів (регулярних та чартерних рейсів), яким відмовлено у перевезенні проти їхньої волі або рейс яких скасовано чи затримано, за умови, що пасажир має підтверджене бронювання на відповідний рейс та присутній для проходження реєстрації у час, що передбачений правилами авіаперевізника та письмово зазначений (включаючи електронні засоби), або, якщо час реєстрації не зазначено, не пізніше ніж за 45 хвилин до зазначеного часу відправлення, чи забронював рейс, який затримано/перенесено авіаперевізником або фрахтувальником повітряного судна (туроператором) на інший рейс незалежно від причин затримки/перенесення.
Авіаперевізник у своїх правилах повинен встановити та довести до відома пасажирів порядок виплати компенсації і надання допомоги пасажирам у разі відмови від прийняття на борт або скасування польоту чи затримки вильоту, зниження класу обслуговування пасажира, повернення плати за ненадану послугу з повітряного перевезення, розмір та спосіб виплати компенсації і обслуговування пасажирів, яким відмовлено у прийнятті на борт. Зазначені правила повинні відповідати вимогам та правилам, установленим міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, законодавству України, в тому числі авіаційним правилам України. При цьому, розмір виплати компенсації та надання допомоги пасажирам мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів (ч. 6 ст. 100 Повітряного кодексу України).
Частиною 16 ст. 100 Повітряного кодексу України визначаено, що пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбала електронний квиток авіакомпанії МАУ № 5669597173875 для міжнародного повітряного перевезення по маршруту Київ-Копенгаген, рейсом PS 161 14 листопада 2019 року о 10 год.              45 хв., Копенгаген-Лондон рейсом D82899 15 листопада 2019 року о 07 год. 10 хв., Лондон-Ріо де Жанейро рейсом DI7501 15 листопада 2019 року об 11 год. 10 хв.
Отже, між сторонами був укладений договір перевезення.
У своїх поясненнях, позивач вказала, що вона за два дні пройшла електронну реєстрацію на рейс та отримала посадковий талон в якому зазначено час посадки - 10.05-10.30, час вильоту 10.45 15 листопада 2019 року. Однак, в той час не було оголошень про рейс на який вона придбала квиток та лише о 10.25 год. почула голосове повідомлення про необхідність пройти на посадку.
При цьому, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності оголошень (звукових чи візуальних) про рейс PS 161.
З копії листа № 04.2-02-4888/4900 ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» вбачається, що прізвище позивача було вилучено зі списку пасажирів за 12 хвилин до відправлення рейсу, зазначеного в авіаквитку.
Документи, надані відповідачем з онлайн системи АіrDb свідчать про ту обставину, що останній пасажир на борт літака зайшов о 10:23, та о 10:32:52 прізвища позивача було видалено зі списку пасажирів рейсу.
Доказів на спростування вказаної обставини, позивачем не надано.
Пункт 8 розділу ІХ Авіаційних правил «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», що затверджені наказом Державної авіаційної служби України 26 листопада 2018 року № 1239 визначає, що час закінчення посадки на борт повітряного судна залежить від особливостей аеропорту, обставин відправлення рейсу і встановлюється авіаперевізником.
Про час закінчення посадки на борт повітряного судна, пасажири отримують інформацію безпосередньо в аеропорту відправлення.
Незважаючи на спосіб забезпечення посадки пасажирів на борт повітряного судна (транспортування автобусом, телескопічним трапом, рукавом, амбуліфтом тощо) та місце стоянки повітряного судна, час закінчення посадки пасажирів на борт повітряного судна не може закінчуватися раніше ніж за 15 хвилин до часу відправлення рейсу.
У разі запізнення або неприбуття пасажира для здійснення посадки на борт повітряного судна, авіаперевізник має право не приймати такого пасажира до повітряного перевезення з метою уникнення затримки рейсу. У разі запізнення пасажира або неприбуття на посадку на борт повітряного судна вважається, що пасажир відмовився від польоту добровільно, крім випадків, якщо це сталося з вини авіаперевізника або агента з обслуговування.
Аналогічні положення містять Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу Приватного акціонерного товариства «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ» (МАУ) (далі - Правила).
Так, пункт 10.8 Правил передбачає, що під час реєстрації пасажиру надається посадковий талон на рейс, у якому зазначаються його прізвище та ім`я, код ІАТА або код ІСАО Авіакомпанії, номер рейсу, дата та час відправлення рейсу, час закінчення посадки у повітряне судно, клас обслуговування і номер посадкового місця в салоні повітряного судна.
Згідно з п. 10.9 Правил, час закінчення посадки у повітряне судно залежить від обставин відправки рейсу і встановлюється Авіакомпанією, про що пасажири інформуються безпосередньо в аеропорту відправлення.
У разі запізнення пасажира на посадку в повітряне судно Авіакомпанія має право не приймати такого пасажира до перевезення і не зобов`язана затримувати рейс.
У разі запізнення пасажира або неприбуття на посадку в повітряне судно, вважається, що пасажир добровільно відмовився від польоту, крім випадків, якщо це сталося з вини Авіакомпанії або її агентів з обслуговування.
Позивач в позовній заяві зазначала, що на той час діяли Правила, встановлені Державною авіаційною службою, п. 9.1.4 яких було передбачено, що час закінчення посадки пасажирів у повітряне судно не може закінчуватися раніше ніж за 10 хвилин до встановленого часу відправки рейсу, що зазначений у квитку, що було передбачено.
Однак, суду не надано доказів того, що станом на 14 листопада 2019 року саме у вказаній позивачем редакції діяли зазначені правила.
Частиною 9 ст. 100 Повітряного кодексу України передбачено, що авіаперевізник, який розміщує дані в автоматизованій системі бронювання, повинен гарантувати, що розміщена ним чи подана для розміщення в інших автоматизованих системах бронювання інформація є точною, достовірною та вичерпною.
Авіаперевізник може відмовити в перевезенні пасажиру або вантажовідправнику у випадках, передбачених авіаційними правилами України   (ч. 13 ст. 100 Повітряного кодексу України).
Позивач, звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача                    6 729,00 грн. зазначила, що ці кошти вона витратила на придбання квитка до Копенгагена через Варшаву. Однак, позивач не надала суду копії квитка для можливості встановити чи дійсно такий квиток був придбаний.
Аналізуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, прибувши на посадку на борт повітряного судна із запізненням, пізніше ніж за 15 хвилин до відправлення рейсу, зазначеного у квитку, вважається такою, що добровільно відмовилася від польоту, 
За таких обставин, висновок Шевченківського районного суду міста Києва про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення сплачених коштів в сумі 6 729,00 грн. ґрунтується на вимогах закону та підтверджується матеріалами справи.
В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2)  у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3)  у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4)  у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості.
Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.
У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня                1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених положеннями Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
На думку колегії суддів, Шевченківський районний суд міста Києва обґрунтовано зазначив про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі  не передбачають відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди внаслідок відмові в перевезенні.  Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що Правилами перевезення пасажирів і багажу, які діяли станом на 14 листопада    2019 року було передбачено, що посадка на рейс не може закінчуватись раніше, як за 10 хвилин до відправлення.
 Такі доводи колегією суддів до уваги не приймаються.  
Так, офіційний текст Авіаційних правил «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затверджених Наказом Державної авіаційної служби України від 26 листопада 2018 року № 1239, затверджених  в Міністерстві юстиції України 08 лютого 2019 року за № 141/33112  розміщено на веб-ресурсі www.rada.gov.ua. Частиною 8 розділу ІХ Правил (у редакції Правил, що діяли станом на 14 листопада 2019 року) визначено, що час закінчення посадки на борт повітряного судна залежить від особливостей аеропорту, обставин відправлення рейсу і встановлюється авіаперевізником.  
Про час закінчення посадки на борт повітряного судна пасажири отримують інформацію безпосередньо в аеропорту відправлення. 
Незважаючи на спосіб забезпечення посадки пасажирів на борт повітряного судна (транспортування автобусом, телескопічним трапом, рукавом, амбуліфтом тощо) та місце стоянки повітряного судна, час закінчення посадки пасажирів на борт повітряного судна не може закінчуватися раніше ніж за 15 хвилин до часу відправлення рейсу.
У разі запізнення або неприбуття пасажира для здійснення посадки на борт повітряного судна авіаперевізник має право не приймати такого пасажира до повітряного перевезення з метою уникнення затримки рейсу. У разі запізнення пасажира або неприбуття на посадку на борт повітряного судна вважається, що пасажир відмовився від польоту добровільно, крім випадків, якщо це сталося з вини авіаперевізника або агента з обслуговування.
Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції.
Так як при вирішенні вказаної цивільної справи, Шевченківським районним судом міста Києва правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу  ОСОБА_1  без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст. ст. 259, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня                  2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

 
Головуючий:                                                                         О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                    І.М. Білич

                                                                                               Т.А. Слюсар