Номер провадження: 22-ц/813/4607/23 
Справа № 493/1457/22
Головуючий у першій інстанції Тітова Т.П.
Доповідач Пузанова Л. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,
суддів: Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.,
секретар Трофименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу Приватного підприємства “Левчик” на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 13 грудня 2022 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма Хлібна Нива” до ОСОБА_1 , Приватного підприємства “Левчик” про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації, припинення права оренди земельної ділянки та визнання прав, 
встановив:

У листопаді 2022 року Товариство о обмеженою відповідальність “Агрофірма Хлібна Нива” (далі - ТОВ “Агрофірма Хлібна Нива”) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , Приватного підприємства “Левчик” про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації, припинення права оренди земельної ділянки та визнання прав, зазначивши, що 19.05.2006 року між товариством та  ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надала, а позивач прийняв в платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,14 га, яка розташована на території Оленівської сільської ради Балтського району Одеської області, строком дії на 15 років до 20.12.2022 року. 
20.12.2007 року зазначений вище договір був зареєстрований у Балтському районному відділі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 040751400446.
12.08.2022 року ОСОБА_1 та ПП «Левчик» уклали договір оренди землі щодо спірної земельної ділянки та 19.08.2022 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди ПП «Левчик» на зазначену земельну ділянку.
Вважає, що укладений між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» договір оренди спірної земельної ділянки є недійсним, оскільки на момент його укладання та до теперішнього часу зазначена земельна ділянка перебуває в оренді у товариства на підставі діючого договору оренди землі від 19.05.2006 року, який достроково не розірваний та не припинений відповідно до вимог діючого законодавства, та просить суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 12 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ПП “Левчик” щодо земельної ділянки площею 3,14 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0537, право оренди якої зареєстровано державним реєстратором Новаком С.П. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі прийнятого ним рішення від 19.08.2022 року № 64548551; скасувати державну реєстрацію права оренди ПП “Левчик” та припинити право оренди на спірну земельну ділянку; визнати за ТОВ “Агрофірма Хлібна Нива” право оренди земельної ділянки площею 3,14 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0537, на підставі договору оренди землі, укладеного 19 травня 2006 року між ТОВ “Агрофірма Хлібна Нива” та ОСОБА_1 
24.11.2022 року ТОВ “Агрофірма Хлібна Нива” подало до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання, передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки площею 3,14 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0537, а також заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам та будь-яким іншим особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 3,14 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0537.
В обґрунтування заяви ТОВ “Агрофірма Хлібна Нива” зазначило, що має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк щодо спірної земельної ділянки, а укладення ПП «Левчик» договорів оренди цієї ж земельної ділянки та реєстрація незаконного права оренди унеможливлює внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право оренди ТОВ “Агрофірма Хлібна Нива”.
Вважає, що на підставі спірного договору оренди землі відповідач може в будь-який час приступити до використання земельної ділянки та зважаючи на можливість вжиття ним заходів стосовно чергового розірвання існуючого спірного договору оренди землі та укладання нового незаконного договору, ТОВ “Агрофірма Хлібна Нива” просило суд забезпечити позов у визначений ним спосіб, оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення його порушених прав.
Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 13 грудня 2022 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма Хлібна Нива” про забезпечення позову задоволено та постановлено:
Заборонити ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання, передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки площею 3,14 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0537. 
Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 3,14 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0537.
В апеляційній скарзі Приватне підприємство «Левчик» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.
В обґрунтування доводів скарги зазначило, що ухвала суду не містить будь-яких обґрунтованих припущень, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Право оренди скаржника зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в установленому законом порядку, а тому ПП «Левчик» наділений правами орендаря, в тому числі і на користування земельною ділянкою.
Крім того, вважає, що чинним законодавством передбачена можливість звернення позивача до суду з іншим позовом про відшкодування матеріальних збитків (упущеної вигоди) у випадку задоволення його вимог у даній справі і використання скаржником спірної земельної ділянки.
Також зазначає, що предметом позову є визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права оренди, а тому за наслідками розгляду даної справи рішення суду першої інстанції не підлягатиме примусовому виконанню, а отже вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю “Агрофірма Хлібна Нива” доводи скарги не визнало, просить ухвалу суду як законну та обґрунтовану залишити без змін, посилаючись на те, що заходи забезпечення позову застосовані з метою забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Справу просило розглядати за відсутності представника товариства.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені шляхом доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу (пункт 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України).
Представник ПП “Левчик” - адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли звернувся до апеляційного суду із клопотанням про розгляд справи без його участі та участі ПП “Левчик”.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка до апеляційного суду сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Виходячи зі змісту статей 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Зі змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, а також із змісту заявлених позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з приводу права користування (оренди) земельною ділянкою, щодо якої позивач просить застосувати забезпечувальні заходи. Позивачем оскаржується дійсність договору оренди землі від 12.08.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» щодо земельної ділянки площею 3,14 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0537, а також зареєстроване на підставі цього договору право оренди ПП «Левчик».
З огляду на викладені обставини, якими ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» обґрунтовує свої позовні вимоги, його звернення до суду направлено на відновлення порушеного та невизнаного, на думку позивача, права орендаря на поновлення договору оренди землі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про забезпечення позову шляхом заборони ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки площею 3,14 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0537, а також заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо вказаної вище земельної ділянки, оскільки реалізація власником чи землекористувачем права розпорядження спірною земельною ділянкою до вирішення судом спору по суті може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення заявлених ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» вимог з точки зору відновлення усіх прав орендаря.
Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права, оскільки зважаючи на предмет позову, в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову судом першої інстанції є доцільним.
Разом з тим суд зазначає, що конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17).
З огляду на викладене, в частині забезпечення позову шляхом заборони ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання земельної ділянки площею 3,14 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0537, ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою.
Так, суд першої інстанції не взяв до уваги особливість режиму використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не пересвідчився і не встановив: чи використовуються спірні земельні ділянки на теперішній час для вирощування сільськогосподарських культур, чи не буде обраний захід забезпечення позову фактичним втручанням в господарську діяльність та чи не спричинить така заборона негативні наслідки (наприклад, втрату чи знищення врожаю, чи інших доходів, які могли бути отримані від збору врожаю чи іншого обробітку землі тощо).
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб і з заявлених підстав, оскільки заборона користуватися спірною земельною ділянкою не тільки позбавляє підприємство на весь час вирішення спору використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору, але й перешкоджає здійсненню ним підприємницької діяльності, як юридичної особи, з якою був укладений договір оренди земельної ділянки, який на час постановлення оскаржуваної ухвали є чинним і презумпція правомірності якого у встановленому законом порядку не спростована.
Оскільки судом першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову наведені вище обставини справи, положення норм процесуального права та висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм не враховано, колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала підлягає частковому скасуванню в частині заборони Приватному підприємству «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання спірної земельної ділянки з постановленням нового судового рішення про відмову у застосуванні в цій частині заходу забезпечення позову. 
Керуючись статтями 374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Левчик» задовольнити частково.
Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 13 грудня 2022 року в частині заборони Приватному підприємству «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання земельної ділянки площею 3,14 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0537, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у застосуванні вказаного заходу забезпечення позову.
В решті частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: Л.П. Воронцова

П.Я. Ігнатенко