ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 р. 	Справа № 440/1697/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2022, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, повний текст складено 26.10.22  по справі № 440/1697/22
за позовом                ОСОБА_1  
до               Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області ,               Кременчуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (далі також - відповідач-1), в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.04.2022, просив: 
- скасувати постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області від 01.07.2015 № 1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заборгованості з щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2015 по 31.05.2021 включно;
- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу заборгованість з щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2015 по 31.05.2021 включно.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 залучено до участі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в якості співвідповідача - Кременчуцьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (надалі - відповідач-2).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року позовну заяву задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Кременчуці від 01.07.2015 за № 1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 .
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, Кременчуцьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2015 по 31.05.2021.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з висновками, які не відповідають обставинам справи, є необґрунтованим.
В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що законних підстав нараховувати та виплачувати позивачу страхові виплати у період з 01.07.2015 по 31.05.2021 не було; у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах норм чинного законодавства.
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати судове рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Позивач та Кременчуцьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалися.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є громадянином України. До 2015 року позивач отримував щомісячні страхові виплати у ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Кременчуці як особа, яка має на це право, що підтверджується довідкою МСЕК та не заперечується відповідачами у справі.
01.07.2015 ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Кременчуці прийнято рішення № 1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 , номер справи 6089, номер випадку 6089, щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (вид виплати 410, КЕКВ 2730.03) в сумі 2652,35 грн. Причина припинення: у зв`язку зі зняттям з обліку справи потерпілого; причина зняття: закінчення терміну довідки ВПО.
Відповідно до довідки від 13.12.2016 за № 1418 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстроване місце проживання позивача: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання / перебування: АДРЕСА_2 .
22.06.2021 позивач звернувся до Кременчуцького відділення УВС ФССУ у Полтавській області із заявою, в якій просив продовжити раніше призначену в Харцизькому відділі, безстроково.
Згідно з витягом з протоколу № 11а від 13.07.2021 засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам комісією призначено позивачу виплату відповідно до поданої заяви з 01.06.2021.
23.07.2021 Кременчуцьким відділенням УВС ФССУ у Полтавській області № 1604/6089/6089/7 «Про продовження раніше призначеної страхової виплати» продовжено потерпілому ОСОБА_1 , номер справи 6089, номер випадку 6089, раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в сумі 5992,52 грн; виплати проводити з 01.06.2021 безстроково.
Листом Управління виконавчої дирекції фонду у Полтавській області від 30.12.2021 за № Є-227/02-3375 позивача повідомлено, що він, як внутрішньо переміщена особа, перебував на обліку та отримував страхові виплати у Кременчуцькому відділенні управління виконавчої дирекції ФССУ у Полтавській області з 01.12.2014 по 30.06.2015 на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.12.2014 за № 1604001418. Рішення про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати були оформлені постановами на строк дії довідки про взяття на облік, зокрема постановою про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати від 03.03.2015 за № 1612/6089/6089/3 з терміном дії з 01.02.2015 по 05.06.2015 та постановою про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати від 03.06.2015 за № 1612/6089/6089/5 з терміном дії з 06.06.2015 по 30.06.2015. Надсилання копії постанов потерпілим не передбачено Порядком № 20. Після відновлення довідки ВПО у грудні 2016 року для продовження страхових виплат, позивач 22.06.2021 звернувся до Кременчуцького відділення із заявою та довідкою ВПО № 1418 від 13.12.2016. Крім того, зазначено, що на момент повторного звернення, керуючись п. 15 Постанови КМУ № 365 від 08.06.2016, в редакції Постанови КМУ № 335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365», яка набула чинності 12.05.2018, та п. 3.7 розділу ІІІ «Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішнього переміщених осіб», затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України № 27 від 12.12.2018, і на підставі витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 11а від 13.07.2021, позивачу продовжено щомісячну страхову виплату з 01.06.2021 постановою № 1604/6089/6089/7 від 23.07.2021.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення страхових виплат період з 01.07.2015 по 31.05.2021, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом у цій справі.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що припиняючи виплату щомісячних страхових виплат позивачу з 01.07.2015, Кременчуцьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області діяло не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, у зв`язку з чим, з метою повного та всебічного захисту прав позивача, скасував постанову ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Кременчуці від 01.07.2015 за № 1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 та зобов`язав відповідачів нарахувати та виплатити позивачу заборгованість з щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2015 по 31.05.2021.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 за № 1105-XIV відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхові виплати складаються із щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата).
Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються:
1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;
3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;
4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;
5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;
6) у разі смерті отримувача страхових виплат;
7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого;
8) в інших випадках, передбачених законом.
Отже перелік підстав припинення виплати страхових виплат, визначений ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", є вичерпним та передбачає можливість припинення страхових виплат і надання соціальних послуг з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.
Положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 передбачено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам визначаються Кабінетом Міністрів України.
Поняття «внутрішньо-переміщена особа» в Законі № 1105 відсутнє і регулюється Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 за № 1706-УІІ (надалі - Закон № 1706)
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Положеннями ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII встановлено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.
Згідно з приписами ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Приписами ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 за № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014, № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".
Отже умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою.
Відповідно до ч. ч. 1, 8 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" в редакції, чинній на момент прийняття рішення про припинення щомісячних страхових виплат позивачу, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) видається структурним підрозділом місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення в день подання заяви, підписується та засвідчується уповноваженою посадовою особою цього структурного підрозділу без сплати будь-яких платежів та зборів, включаючи як першу видачу такої довідки, так і в разі повторної її видачі у випадку втрати, пошкодження або з метою продовження її дії.
Термін дії такої довідки становить шість місяців з моменту її видачі.
У випадку продовження дії обставин, що визначені у статті 1 цього Закону, термін дії такої довідки може бути продовжено на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до відповідного структурного підрозділу відповідної місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення.
Приписами ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII встановлено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.
Згідно з положеннями ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
При цьому відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 за № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Як передбачено положеннями п. 3 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 за № 1105-XIV, особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Станом на момент виникнення спірних правовідносин Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, затверджено Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 року № 20 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2015 за № 6/26451 (далі - Порядок № 20).
Відповідно до п. 1 Розділу 3 Порядку № 20 особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред`явленні оригіналів.
Судом установлено, що позивач перебуває на обліку у Фонді соціального страхування України та позивачу призначена страхова виплата як такому, що втратив професійну працездатність, що не заперечується сторонами.
Страхові виплати позивачу припинено з підстав закінчення терміну дії довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території.
Однак, ані приписами ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року за №1105-XIV, ані положеннями іншого закону такої підстави для припинення страхових виплат не встановлено.
В постанові ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Кременчуці від 01.07.2015 за № 1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 посилання на встановлену законом підставу для припинення щомісячної страхової виплати не міститься.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи вказану постанову від 01.07.2015 за № 1612/6089/6089/6, з урахуванням положень частини другої статті 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про те, що це рішення відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. При цьому вказане рішення не відповідає вимогам обґрунтованості, добросовісності, запобігання дискримінації та пропорційності.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що постанова ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Кременчуці від 01.07.2015 № 1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню.
За приписами статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" №44277/98).
У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).
Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.
Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, вона має право звернутися до суду та просити про їх захист у спосіб, передбачений у ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, спираючись на ч. 2 ст. 245 КАС України.
Водночас у частинах 3 та 5 ст. 245 КАС України встановлено спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку. Зокрема, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень учинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, по захист яких він звернувся до суду.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність та скасування постанови ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Кременчуці від 01.07.2015 № 1612/6089/6089/6, належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачу заборгованість з щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2015 по 31.05.2021.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Суд першої інстанції надав оцінку всім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та надав оцінку всім аргументам сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 по справі № 440/1697/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін