Постанова
Іменем України 
 
27 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 2608/7249/12
провадження № 61-9825св22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.
 
учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Інвест-Кредо»,
стягувач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,
боржник -  ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року у складі судді П`ятничук І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Кравець В. А.,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст заяви
У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Інвест-Кредо»(далі - ТОВ «ФК Інвест-Кредо») звернулось з заявою про заміну сторони у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Заява мотивована тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року у цивільній справі № 2608/7249/12 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 37.3/СЖ-007.08.1 від 08 квітня 2008 року в розмірі 135 804,42 дол. США та 500 000,00 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: кв. АДРЕСА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. На виконання рішення суду 07 жовтня 2015 року виданий виконавчий лист.
20 жовтня 2020 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ФК Інвест-Кредо» укладений договір про відступлення прав вимоги № 32, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило, а ТОВ «ФК Інвест-Кредо» набуло право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і кредитним договором № 37.3/СЖ-007.08.1 від 08 квітня 2008 року.
Посилаючись на положення статей 512, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 442 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник просив:
замінити стягувача ПАТ «Родовід Банк» на правонаступника - ТОВ «ФК Інвест-Кредо» у виконавчому листі № 2608/7249/12, який виданий Святошинським районним судом м. Києва 07 жовтня 2015 року .
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року заяву представника ТОВ «ФК Інвест-Кредо» Дейка Є. А. про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.
Замінено стягувача ПАТ «Родовід Банк» на правонаступника ТОВ «ФК Інвест-Кредо» у виконавчому листі № 2608/7249/12, пр. № 2/759/19/15 з виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 37.3/СЖ-007.08.1 від 08 квітня 2008 року та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що наявні правові підстави для заміни стягувача у виконавчому листі.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заміна стягувача відносно боржника ОСОБА_1 не позбавлена процесуальної мети, оскільки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконання рішення суду в частині звернення стягнення на іпотечне майно фактично було зупинено і у відповідності до вимог закону стягувач має право повторно пред`явити виконавчий лист до виконання.
У результаті укладення договору про відступлення прав вимоги, кредитором у зобов`язанні, що було предметом розгляду цивільної справи № 2608/7249/12-ц стало ТОВ «ФК Інвест-Кредо», яке згідно умов договору набуло права вимагати замість первісного кредитора належного виконання боржниками зобов`язань в межах переданого права вимоги. Отже, ТОВ «ФК Інвест-Кредо»" у матеріально-правових відносинах є новим кредитором ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Звернення правонаступника первісного кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд апеляційної інстанції вказав, що до ТОВ «ФК Інвест-Кредо» перейшло право вимоги саме за основним договором та за забезпечувальним договором (договір іпотеки), що підтверджується належними доказами, а не право вимоги за рішенням суду, як помилково вважає скаржник, тому не мають правового значення доводи апеляційної скарги, що уступка прав стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди законодавством не передбачена. 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У жовтні 2022 року  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви. 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не застосовані висновки Верховного Суду, які стосуються питання можливості відступлення за договором цесії прав, що виникли на підставі рішення суду, і, як наслідок, заміни стягувача у справі на підставі такого договору цесії. Зазначає, що в цій справі зобов`язання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на кв. АДРЕСА_1 виникло на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року у справі № 2608/7249/12, а не на підставі кредитного договору № 37.3/СЖ-007.08.1 від 08 квітня 2008 року, права за яким перейшли до ТОВ «ФК Інвест-Кредо». Тому, на думку боржника, уступка прав стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена, а відповідно заява ТОВ «ФК Інвест-Кредо» не може бути задоволена.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року, відкрито касаційне провадження у справі № 2608/7249/12, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу № 2608/7249/12.
У листопаді 2022 року справа № 2608/7249/12 надійшла до Верховного Суду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Фактичні обставини
Суди встановили, що 08 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №37.3/СЖ-007.08.1.
В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором 08 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, за яким предметом іпотеки є нерухоме майно - кв.  АДРЕСА_1 .
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року задоволено частково позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 37.3/СЖ-007.08.1 від 08 квітня 2008 року в розмірі 135 804,42 дол. США та 500 000,00 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: кв. АДРЕСА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. Відстрочено виконання рішення в частині звернення стягнення на квартиру до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
На виконання вищевказаного рішення суду, а саме в частині задоволеної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, Святошинським районним судом м. Києва 07 жовтня 2015 року виданий виконавчий листщодо боржника ОСОБА_1 . Також, 07 жовтня 2015 року на виконання задоволеної позовної вимоги про стягнення заборгованості Святошинським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_2 
01 серпня 2016 року ПАТ «Родовід Банк» подав заяву про відкриття виконавчого провадження.
02 серпня 2016 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Абакумовою Н. І. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 щодо виконання рішення суду боржником ОСОБА_1 
19 вересня 2016 року державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Абакумова Н. І. прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (виконавчого листа від 07 жовтня 2015 року щодо боржника ОСОБА_1 .
Як на підставу повернення виконавчого листа стягувачу щодо боржника ОСОБА_1 державний виконавець зазначив, що виконавчий документ повертається стягувачу, оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, що в свою чергу виключає можливість виконання рішення у встановлений ним спосіб.
06 березня 2017 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Галіч Н. В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 
20 жовтня 2020 міжПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ФК Інвест-Кредо» укладений договір про відступлення прав вимоги № 32, за умовами якого право вимоги до позичальника ОСОБА_2 та майнового поручителя ОСОБА_1 за кредитним договором № 37.3/СЖ-007.08.1 від 08 квітня 2008 року та договором іпотеки від 08 квітня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК Інвест-Кредо».
Відповідно до пункту 1 договору № 32 про відступлення прав вимоги, в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та заставодавців (іпотекодавців) та поручителів та фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту) та договорами поруки та договорами іпотеки (іпотечними договорами) та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.
Пунктом 2 договору № 32 про відступлення прав вимоги передбачено, що за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 ЦК України, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, право вимагати застосуванню наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із боржниками, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство боржників, виконавчих проваджень щодо боржників, в тому числі щодо майна боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього договору, права вимоги за мировими угодами із боржниками, договорами з арбітражними керуючими боржників, охоронними організаціями, права участі в комітеті кредиторів боржників тощо.
Згідно Додатку № 1 до договору про відступлення № 32 увійшло право вимоги до ОСОБА_2 , що виникло на підставі кредитного договору     № 37.3/СЖ-007.08.1 від 08 квітня 2008 року, а також право вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 08 квітня 2008 року.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України).
У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 вересня 2021 року у справі № 903/323/20, на яку посилається боржник у касаційній скарзі, зазначено, що: «Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права від однієї особи до іншої. Правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи може мати місце у разі коли до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника. Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. […] Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 квітня 2020 року у справі № 904/147/18, на яку посилається боржник у касаційній скарзі, зазначено, що: «Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 666/6309/13-ц (провадження № 61-1121св22) зазначено, що: «[…] заміна кредитора новим законодавчо врегульована і в іпотечному зобов`язанні. Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 2-870/11 (провадження № 61-4429св22) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) зазначено, що: «Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу. […] Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 2-870/11 (провадження № 61-4429св22) зазначено, що «стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від якої Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року у справі № 1309/8166/12 (провадження № 61-4245св20) зазначено, що: «Правонаступник стягувача у виконавчому провадженні, яке не закінчене, проте виконавчий документ повернутий без виконання, має потенційну можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання, яке залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. […] 16 травня 2017 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Оскільки із заявою про заміну сторони виконавчого провадження заявник звернувся у серпні 2019 року, тому строк пред`явлення виконавчого документа товариством не пропущено. Відтак, наявні підстави для задоволення заяви».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 666/6309/13-ц (провадження № 61-1121св22) зазначено, що: «У випадку, якщо виконавче провадження по вказаним виконавчим листам не відкрите, заміна сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Відповідно, до відкриття виконавчого провадження або після повернення виконавчого документа стягувачу суд може замінити боржника або стягувача у виконавчому документі».
У справі, що переглядається:
02 серпня 2016 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 про примусове виконання виконавчого листа № 2/759/19/15, виданого Святошинським районним судом м. Києва 07 жовтня 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, боржник ОСОБА_1 ;
19 вересня 2016 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 518388000, а саме виконавчого листа у цивільній справі № 2/759/19/15, виданого Святошинським районним судом м. Києва 07 жовтня 2015 року, у зв`язку із наявністю встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», заборони щодо звернення стягнення на майно боржника, що виключало можливість виконання відповідного рішення;
така заборона була встановлена Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який втратив чинність 23 вересня 2021 року;
із заявою про заміну сторони у справі (стягувача у виконавчому документі) заявник звернувся у жовтні 2021 року;
судами встановлено, що предметом договору про відступлення прав вимоги № 23 від 20 жовтня 2020 року є право вимоги до ОСОБА_2 , що виникло на підставі кредитного договору № 37.3/СЖ-007.08.1 від 08 квітня 2008 року, а також право вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 08 квітня 2008 року. Доказів оспорювання договору про відступлення прав вимоги № 23 від 20 жовтня 2020 року, визнання його недійсним, або наведення обставин, які свідчать про його нікчемність не надано;
суди зробили правильний висновок про наявність правових підстав для заміни сторони ПАТ «Родовід Банк», на користь якого постановлено судове рішення, на ТОВ «ФК Інвест-Кредо», оскільки без заміни сторони стягувача ТОВ «ФК Інвест-Кредо», як правонаступник ПАТ «Родовід Банк», позбавлене процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження»;
Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховані правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі № 903/323/20, від 15 вересня 2020 року у справі № 910/12125/19, від 08 квітня 2020 року у справі № 904/147/18, від 10 липня 2018 у справі № 922/3535/15, від 27 березня 2019 у справі № 910/386/17, від 28 березня 2018 року у справі № 906/110/16, від 05 квітня 2018 у справі № 923/607/16, від 03 липня 2019 у справі № 910/9549/15, від 21 вересня 2022 року у справі № 910/11124/19 та у постанові Верховного суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 923/945/13 колегія суддів відхиляє, оскільки висновки судів в цій справі не протирічать висновкам Верховного Суду та Верховного суду України, на які посилається боржник.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України). 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без дотримання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, оскаржені судові рішення залишити без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            І. О. Дундар
 
Н. О. Антоненко
 
М. М. Русинчук