Справа № 442/8622/19                                Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П. 
Провадження № 22-ц/811/2/23                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю.
з участю: представника Дрогобицької міської ради – Юзвак І.П.,
ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.» - Бігуняка Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційними скаргами Дрогобицької міської ради Львівської області та ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 жовтня 2022 року, -
ВСТАНОВИВ:

в грудні 2019 року Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа – Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про скасування рішення, витребування земельних ділянок та майна з чужого незаконного володіння.
В обгрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, покликається на те, що Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.», як правонаступник сільськогосподарського кооперативу «Газда», протягом 26 років відкрито, добросовісно і безперервно здійснює сільськогосподарську діяльність на земельній ділянці площею 18,9 га, на якій, зокрема, розташований фруктовий сад. Вказує, що у 1991 році було створено кооператив «Газда» та 05.05.1991 року підписано договір про співпрацю з заводом «Граніт» №50, згідно якого кооператив мав право використовувати надані заводом засоби виробництва, а саме майно: корівник, склад з навісом, фінський будинок, а також 1500 фруктових дерев, що насаджені на даній земельній ділянці підсобного господарства, з правом їх викупу. У 1991 році завод почав розпродаж майна (непрофільних активів), у зв`язку з чим у серпні та вересні 1991 року позивач сплатив вартість отриманого від заводу майна у відповідності до виставленого рахунку №25 від 11.03.1991 на загальну суму 11262 рублів та отримав у власність вищезазначене майно, що підтверджено рішенням Львівського арбітражного суду від 27.02.1992 по справі №1/61. Вказує, що рішенням Арбітражного суду Львівської області від 02.02.1993 року у справі №3/61 з наступними роз`ясненнями, викладеними в ухвалах Львівського Арбітражного суду та Господарського суду Львівської області та актом виконання судового рішення №3/61 від 18.12.1993 року, які набрали законної сили, встановлено, що позивачем, як правонаступником кооперативу «Газда», у передбачений законом спосіб було набуто право постійного користування та володіння сільськогосподарською земельною ділянкою площею 18,9 га, на якій розміщено фруктовий сад та нерухоме майно позивача. Стверджує, що право постійного користування вказаною земельною ділянкою підтверджено також витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку, виданим Держгеокадастром у Львівській області від 13.03.2019 року, згідно якого позивач має у постійному користуванні земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 18,9 кв.м. в.  АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування нежитлових будівель та багаторічних насаджень. Зазначає, що 30.10.2018 року Дрогобицькою міською радою було прийняте рішення №1410 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу безоплатно у власність ОСОБА_1 , земельну ділянку площею 624 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185 та ОСОБА_3  земельну ділянку площею 650 кв.м., кадастровий номер 4610600000:01:028:0184 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», проте на переданих відповідачам земельних ділянках на даний час розташовані 12 одиниць багаторічних фруктових насаджень (яблунь), якими останні незаконно заволоділи. Вважає, що Дрогобицькою міською радою грубо порушено вимоги ч.5 ст.116 ЗК України, оскільки спірні земельні ділянки знаходяться на території та в межах земельної ділянки, якою володіє позивач та на якій знаходиться фруктовий сад. Крім того позивач звертає увагу на ту обставину, що Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області було проведено ґрунтовну перевірку дотримання Дрогобицькою міською радою вимог чинного земельного законодавства України та виконання рішень судів, що набрали законної сили, якою було встановлено правомірність та законність набуття у постійне користування позивачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га, де розмішений фруктовий сад та майно позивача, необхідне для ведення фермерського господарства.
З наведених підстав просить:
витребувати з чужого незаконного володіння від набувача ОСОБА_1  на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», земельну ділянку, площею 624 кв.м., що знаходиться на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185 та скасувати проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 624 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185;
витребувати з чужого незаконного володіння від набувача ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», майно в кількості вісім одиниць дерев яблунь на загальну суму 48 000 грн., що знаходяться на земельній ділянці площею 624 кв.м., що знаходиться на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185, які по закону належать власнику Фермерському господарству «Газда» Добродія ОСОБА_4 », як правонаступнику сільськогосподарського кооперативу «Газда»;
витребувати з чужого незаконного володіння від набувача ОСОБА_3 на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», земельну ділянку, площею 650 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0184 та скасувати проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 650 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0184;
витребувати з чужого незаконного володіння від набувача ОСОБА_3 на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», майно в кількості вісім одиниць дерев яблунь на загальну суму 48 000 грн., що знаходяться на земельній ділянці площею 650 кв.м. кадастровий номер 4610600000:01:028:0184, які по закону належать власнику Фермерському господарству «Газда» Добродія ОСОБА_4 », як правонаступнику сільськогосподарського кооперативу «Газда»;
скасувати рішення сесії Дрогобицької міської ради №1410 від 30.10.2018 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у безоплатну власність гр. ОСОБА_1 , прож. у м.Дрогобичі, земельної ділянки площею 624 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185 та гр. ОСОБА_3 земельної ділянки площею 650 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0184 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», які знаходяться на території земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га, право постійного користування якою, відповідно до закону належить Фермерському господарству «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступнику сільськогосподарського кооперативу «Газда».
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Скасовано п.1.2 та п.1.4 рішення сесії Дрогобицької міської ради №1410 від 30.10.2018 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у безоплатну власність гр. ОСОБА_1 , прож. у м. Дрогобичі, земельної ділянки площею 624 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185 та гр. ОСОБА_3 змельної ділянки площею 650 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0184 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»;
Витребувано від ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», земельну ділянку, площею 624 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185 з наявними на ній фруктовими насадженнями та скасовано проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 624 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185.
Витребувано від ОСОБА_3 на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», земельну ділянку, площею 650 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0184 з наявними на ній фруктовими насадженнями та скасовано проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 650 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0184.
Стягнуто з Дрогобицької міської ради Львівської області на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.» понесені судові витрати в сумі 10 431 гривню.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржили Дрогобицька міська рада Львівської області та ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі Дрогобицька міська рада Львівської області покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 16 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили, встановлено відсутність правонаступництва між Фермерським господарством «Газда» Добродій Бігуняк Я.С.» та кооперативом «Газда». Крім того, відсутність правонаступництва підтверджується й іншими доказами, зокрема, відповіддю Головного управління статистики у Львівській області, а також відповіддю Пенсійного фонду України у Львівській області. Вказує, що єдине, що пов`язує ці дві юридичні особи, є їх спільний керівник ОСОБА_4 , однак суд першої інстанції, як на підставу правонаступництва, покликається на Статут малого приватного підприємства «Газда», який є одностороннім актом та не може бути підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону. Звертає увагу на те, що відповідно до норм Земельного Кодексу України в редакції від 18 грудня 1990 року, який був чинний на момент ухвалення судом рішення у справі №3/61, надання земельних ділянок, в тому числі в користування відноситься до виключної компетенції відповідної сільської, селищної чи міської ради народних депутатів, а не виконкому ради. Вважає, що судом неправильно застосовано ст. 116 Земельного Кодексу України, оскільки позивач не набув права власності на земельні ділянки, а тому останні не підлягають вилученню, більше того, ні позивач, ні кооператив ніколи не отримували у користування земельну ділянку площею 18,9 га. Стверджує, що позивачем не надано доказів належності йому на праві власності будь-якого нерухомого майна, яке б знаходилось на спірній земельній ділянці, зокрема фруктових насаджень. На думку апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у встановленому законом порядку звернулись до Дрогобицької міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення суду в частині скасування п.1.4 рішення сесії Дрогобицької міської ради №1410 від 30.10.2018 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у безоплатну власність гр. ОСОБА_1 , прож. у м.Дрогобичі, земельної ділянки площею 624 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185 та витребування від ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», земельну ділянку, площею 624 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185 з наявними на ній фруктовими насадженнями та скасування проведеної державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 624 кв.м. АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185 оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі вказує, що оскаржуване рішення Дрогобицької міської ради від 30.10.2018 року №1410 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність земельних ділянок» жодним чином не порушує права чи законні інтереси позивача, оскільки такий не є законним користувачем чи власником земельної ділянки площею 624 кв.м. в АДРЕСА_2 . Зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що засновником кооперативу «Газда» був ОСОБА_4 , не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки згідно списку членів кооперативу «Газда», протоколу зборів громадян, які виявили бажання утворити кооператив по виробництву і реалізації сільськогосподарської продукції та садово-огороднього інвентаря при заводі «Граніт» від 19.10.19978 року, статуту кооперативу «Газда», його членами були декілька громадян, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , відтак засновником кооперативу не могла бути одна особа, так як кооператив створювався, як добровільне об`єднання необмеженого кола громадян, які досягли 16-річного віку. Крім того, звертає увагу на те, що статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло на підставі закону. Вважає, що судом не надано належної оцінки інформації, наданої Головним управління ДПС у Львівській області про те, що згідно реєстраційних та облікових даних кооператив «Газда» облікується в Дрогобицькій ДПІ ГУ ДПС у Львівській області із станом платника податків «22» - знято з обліку за основним місцем. Вказує, що реорганізація кооперативу «Газда» у МПП «Газда» не відбулася, оскільки в 1995 році проведено реєстрацію нового підприємства МПП «Газда», у зв`язку з чим Фермерське господарство «Газда» Добродія ОСОБА_4 », як правонаступник МПП «Газда» не набуло статусу землекористувача спірної земельної ділянки, що є предметом спору. Також апелянт звертає увагу на те, що зі змісту судових рішень Львівського окружного адміністративного суду у справі за позовом Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.» до Дрогобицької міської ради про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, та у справі за позовом Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.» до Дрогобицької міської ради про визнання протиправною бездіяльності, якими відмовлено в задоволенні позовних вимог та які набрали законної сили, вбачається, що Дрогобицькою міською радою з 2012 року розроблено новий генеральний план м. Дрогобич та детальний план території в районі провулків Тепличного та Квітневого, згідно яких не існує земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га в АДРЕСА_1 і колишнім заводом «Граніт» і автодромом ДТСО України, натомість є землі житлової та громадської забудови. 
Просить рішення суду в частині скасування п.1.4 рішення сесії Дрогобицької міської ради №1410 від 30.10.2018 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у безоплатну власність гр. ОСОБА_1 , прож. у м. Дрогобич, земельної ділянки площею 624 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185 та витребування від ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», земельної ділянки, площею 624 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185 з наявними на ній фруктовими насадженнями та скасування проведеної державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 624 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Дрогобицької міської ради Львівської області Юзвак І.П., ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційних скарг, заперечення представника ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.» – ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних срав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ч.5 ст.116 ЗК України, відповідно якої земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом, врахував те, що у позивача право на користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства площею 18.9 га виникло на підставі судового рішення до 2004 року, а відтак позивач, як правонаступник кооперативу «Газда» є постійним законним користувачем цієї земельної ділянки, а також власником фруктових насаджень, розташованих на ній, і оскільки оскаржуваним рішенням сесії Дрогобицької міської ради №1410 від 30.10.2018 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у безоплатну власність гр.  ОСОБА_1 , прож. у м. Дрогобичі, земельної ділянки площею 624 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185 та гр.  ОСОБА_3 земельної ділянки площею 650 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0184 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у безоплатну власність, які знаходяться на території земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га, право постійного користування якою належить Фермерському господарству «Газда» Добродія ОСОБА_4 », як правонаступнику сільськогосподарського кооперативу «Газда», то виділення земельної ділянки іншим особам не відповідає вимогам закону, а відтак пункти 1.2 та 1.4  рішення сесії Дрогобицької міської ради №410 від 30.10.2018 року, є незаконні та підлягають скасуванню.При цьому судом враховано те, що кооператив «Газда», МПП «Газда» або ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С» добровільно не відмовлялися від користування земельною ділянкою, а тому постійне користування земельною ділянкою добровільно не припинилося. З урахуванням того, що позивач набув право власності на сад, вирощений на спірній земельній ділянці, набув право постійного користування земельною ділянкою до винесення оскаржуваного рішення міської ради щодо цієї земельної ділянки, то позов в частині витребування спірної земельної ділянки та наявних на ній фруктових (насаджень) дерев також підлягає задоволенню. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що у 1991 році створено кооператив «Газда» засновником якого був ОСОБА_4 
05 травня 1991 року між кооперативом «Газда» та заводом Граніт» укладено договір про співпрацю № 50, згідно з яким кооператив набув право користування наданими заводом засобами виробництва, а саме: корівник, склад із навісом, фінський будинок, а також 1500 фруктових дерев, насаджених на земельній ділянці підсобного господарства, з правом їх викупу. В серпні та вересні 1991 року ОСОБА_4 сплачено вартість отриманого від заводу майна на загальну суму 11 262 рублів.
Рішенням Арбітражного суду Львівської області від 27 лютого 1992 року у справі № 1/61, з урахуванням уточнень, викладених в ухвалі цього суду від 25 листопада 1996 року, визнано право власності кооперативу «Газда» на основні засоби виробництва на підставі договору від 05 травня 1991 року № 50, серед яких: будівлі (корівник, склад із навісом, нежитлова будівля), 515 фруктових дерев.
Рішенням Арбітражного суду Львівської області від 02 лютого 1993 року у справі № 3/61 зобов`язано виконавчий комітет Дрогобицької міської ради народних депутатів виділити кооперативу «Газда» земельну ділянку в саду, який належить кооперативу на праві власності.
На виконання зазначеного судового рішення видано наказ.
Ухвалою Арбітражного суду Львівської області від 22 червня 1993 року у справі № 3/61 уточнено резолютивну частину рішення цього суду від 02 лютого 1993 року, викладено її у такій редакції: «Зобов`язати виконавчий комітет Дрогобицької міської ради народних депутатів виділити сільськогосподарському кооперативу «Газда» земельну ділянку площею 18,9 га на вул. Самбірській, що межує з вул. Грабовського, заводом «Граніт» і автодромом ДТСО України».
Відповідно до акта виконання судового рішення від 18 грудня 1993 року № 3/61 рішення Арбітражного суду Львівської області від 02 лютого 1993 року виконано. Додатком до акта є викопіювання з плану м. Дрогобича з позначенням місця знаходження та площі земельної ділянки (18,9 га).
Згідно з пунктом 1.1 Статуту МПП «Газда», це підприємство утворилося в результаті реорганізації сільськогосподарського кооперативу «Газда» і є його правонаступником.
Розпорядженням міського голови м. Дрогобича від 24 червня 2003 року № 195-р МПП «Фірма «Газда» перереєстровано на ФГ «Газда». Згідно зі Статутом ФГ «Газда», це господарство утворилося в результаті реорганізації МПП «Газда» і є його правонаступником.
Зазначене підприємство є зареєстрованим, що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності – юридичної особи.
З повідомлень Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області, акта від 21 червня 2018 року, податкових повідомлень-рішень убачається, що ФГ «Газда» є платником сільськогосподарського і земельного податку, зокрема щодо земельної ділянки площею 18,9 га.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29 березня 2005 року (справа № 1/454-29/203), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 04 жовтня 2005 року, підтверджено правомірність розпорядження міського голови м. Дрогобича від 24 червня 2003 року № 195-р про перереєстрацію МПП «Фірма «Газда» у Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняка Я. С.». Ухвалою Верховного Суду України від 18 травня 2006 року відмовлено у відкритті касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 04 жовтня 2005 року.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25 грудня 2006 року у справі № 1/454-29/203 роз`яснено, що оскільки ФГ «Газда», як правонаступник, має у власності сад, розташований на спірній земельній ділянці, зазначене господарство має право на постійне користування земельною ділянкою.
Вищенаведене спростовує доводи апелянта щодо правонаступництва.
13 грудня 2006 року позивач уклав договір із Львівською регіональною філією Центру ДЗК про виконання проектно-пошукових робіт з виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку.
З наданої Управлінням Держкомзему у м. Дрогобичі інформації установлено, що станом на 28 січня 2010 року відповідно до Державної статистичної звітності за кооперативом «Газда» рахувалося 18,9 га земель (під багаторічними насадженнями 18 га, під будівлями 0,9 га); станом на 2015-2016 роки за ФГ «Газда» рахувалася земельна ділянка у такій самій площі. Зазначене стверджується і витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
Суд першої інстанції встановив, що ФГ «Газда» протягом 2013-2015 років неодноразово зверталося із заявами до Дрогобицької міської ради про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,9 га, розташованої на вул. Самбірській, з метою встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки відповідно до акта про виконання судового рішення від 18 грудня 1993 року № 3/61 та присвоєння кадастрового номера для проведення державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою.
Рішенням Дрогобицької міської ради XI сесії сьомого скликання від 08 липня 2016 року відмовлено у наданні дозволу ФГ «Газда» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки згідно з поданими заявами від 02 і 17 липня 2013 року, 07 квітня, 11 липня 2014 року, 05 серпня, 28 жовтня, 30 листопада, 10 грудня 2015 року, 30 травня 2016 року.
Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2016 року у справі № 442/2708/16-а визнано протиправною діяльність Дрогобицької міської ради щодо зволікання у розгляді заяви позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки, площею 18,9 га, розташованої на вул. Самбірській (фруктовий сад), для проведення реєстраційних дій права постійного землекористування.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що Фермерське господарство «Газда», будучи користувачем спірної земельної ділянки (без оформлення документів), неодноразово зверталося до органу місцевого самоврядування з метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 18,9 га, розташованої на вулиці Самбірській для проведення подальшої реєстрації права постійного користування нею, проте такі заяви не були належно розглянуті міською радою у передбачений законом спосіб, що й стало підставою для скасування рішення сесії Дрогобицької міської ради Львівської області.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач Дрогобицька міська рада, допустила протиправну бездіяльність щодо не розгляду клопотань позивача протягом строку, встановленого законодавством, оскільки рішення сесії від 8 липня 2016 року прийняте за результатами розгляду заяв позивача від 2,17 липня 2013 року, 3 березня, 7 квітня, 11 липня 2014 року, 5 серпня, 28 жовтня, 30 листопада, 10 грудня 2015 року, 30 травня 2016 року. Крім того, підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки чітко визначені земельним законодавством, а з оскаржуваного рішення не вбачається правових підстав для відмови в наданні такого дозволу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів представника Дрогобицької міської ради Львівської області Юзвак І.П. про те, що позивач не звертався до органу місцевого самоврядування з заявами щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою про відведення спірної земельної ділянки площею 18,9 га, розташованої на АДРЕСА_1 .
Зазначені обставини встановлені вказаними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили.
За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти – це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі № 442/6255/16-а встановлено, що ФГ «Газда» було користувачем спірної земельної ділянки, неодноразово зверталося до органу місцевого самоврядування з метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, площею 18,9 га, розташованої на АДРЕСА_1 та присвоєння кадастрового номера для проведення подальшої реєстрації права постійного користування нею, проте такі заяви не були належно розглянуті міською радою у передбачений законом спосіб, що й стало підставою для скасування рішення сесії Дрогобицької міської ради Львівської області від 08 липня 2016 року № 315 про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,9 га (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Частиною десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом).
Тобто для реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, що належала сільськогосподарському кооперативу «Газда», фермерському господарству була необхідна технічна документація із землеустрою, дозвіл на розроблення якої надається рішенням органу місцевого самоврядування.
З метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 18,9 га, розташованої на АДРЕСА_1 , та присвоєння кадастрового номера для проведення державної реєстрації права постійного користування нею, ФГ «Газда» неодноразово зверталося до Дрогобицької міської ради із заявами про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, які залишалися без належного реагування.
Частинами першою та четвертою статті 30 ЗК України 1990 року передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження – будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу, зокрема державними актами.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції на підставі рішення Арбітражного суду Львівської області від 27 лютого 1992 року у справі № 1/61, з урахуванням уточнень, викладених в ухвалі цього суду від 25 листопада 1996 року, виходив з того, що за кооперативом «Газда» визнано право власності на основні засоби виробництва згідно з договором від 05 травня 1991 року № 50, серед яких: будівлі (корівник, склад із навісом, нежитлова будівля) і 515 фруктових дерев, які насаджені на цій земельній ділянці.
Підстави звільнення від доказування визначені статтею 82 ЦПК України.
Згідно із частиною четвертою цієї статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування. Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.
Аналогічна правова позиціє викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 11 грудня 2019 року по справі №314/6175/16-а (2-а/314/36/2016).
Також у зазначеній постанові Верховного суду встановлено, що позивач звертався до відповідача саме за отриманням дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Земельна ділянка орієнтовною площею 18,9 га знаходиться на території міста.
Право користування земельною ділянкою площею 18,9 га виникло у позивача відповідно до акту виконання судового рішення у справі № 3/61, тобто право постійного користування даною земельною ділянкою для ведення фермерського господарства виникло у позивача до 2004 року.
Земельна ділянка не була зареєстрована у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до п. 2 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Відповідно до пункту 10 статті 28-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.
Частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
За вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що право користування земельною ділянкою площею 18,9 га Фермерським господарством «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», яке є правонаступником сільськогосподарського кооперативу «Газда», є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків суду, в тому числі і доводи апелянтів про те, що ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», не є правонаступником кооперативу «Газда».
Частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Відповідно до частини третьої статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Частиною десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом).
Отже, для реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, що належала сільськогосподарському кооперативу «Газда», правонаступником якого є Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», необхідна технічна документація із землеустрою, дозвіл на розроблення якої в силу частини десятої статті 55 Закону України «Про землеустрій» надається рішенням органу місцевого самоврядування.
Також суд звертає увагу на те, що положеннями статті 123 ЗК України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а саме: надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: 1) надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; 2) формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Водночас, відповідно до частини шостої статті 123 ЗК України надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У цьому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Отже, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється лише у випадку: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Якщо земельна ділянка вже була у користуванні, то вона вважається сформованою, оскільки визначено її цільове призначення, площу та межі.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність правових підстав для відмови у наданні дозволу позивачу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,9 га для проведення державної реєстрації прав постійного користування земельною ділянкою.
Посилання представника відповідача на рішення Дрогобицької міської ради №764 від 09.11.2012 року, яким затверджено порядок денний 25 сесії шостого скликання, де п. 3.1 було питання про затвердження містобудівної документації «Коригування Генерального плану (внесення змін) м. Дрогобича», не спростовує того, що з 1993 року спірною земельною ділянкою користувався позивач на законній підставі. Про зазначене було відомо міській раді, яка була стороною у справах за позовами позивача в судах господарської, цивільної та адміністративної юрисдикції, а також у справі за позовом міської ради щодо оскарження державної реєстрації сільськогосподарського підприємства, зокрема, у 2004-2005 роках.
Суд першої інстанції безспірно встановив, що ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С» є законним користувачем земельної ділянки площею 18.9 га по АДРЕСА_1 , те, що законність користування позивача цією земельною ділянкою відповідачами не спростована належними та допустимими доказами.
Покликання апелянтів на рішення Господарського суду Львівської області від 16.05.2022 року, яким, на їх думку спростовуються висновки суду щодо правонаступництва ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», то таке не могло бути враховане судом першої інстанції, оскільки на день ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення суду таке не набрало законної сили, оскільки переглянуте Західним апеляційним господарським судом 27.10.2022 року.
Главою 22 ЗК України визначено умови та підстави припинення права на земельну ділянку.
Підставами припинення права користування земельною ділянкою може бути добровільна відмова від права користування земельною ділянкою або вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
Частиною п`ятою статті 116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Як встановлено зазначеними вище судовими рішеннями, Кооператив «Газда», МПП «Газда» і Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.» добровільно не відмовлялися від користування земельною ділянкою і з цієї підстави припинення постійного користування земельною ділянкою не відбулося.
Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, належні та допустимі докази припинення землекористування позивача з інших підстав, відповідачі суду не надали, такі в матеріалах відсутні.
В той же час, рішенням 41 сесії Дрогобицької міської ради від 30 жовтня 2018 року № 1410 затверджено матеріали з виготовлення проектів землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 650 кв. м. на АДРЕСА_2 (кадастровий номер 4610600000:01:028:0184), та передачу безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (п.1.2.) та ОСОБА_1 земельної ділянки площею 624 кв. м. на АДРЕСА_2 (кадастровий номер 4610600000:01:028:0185), та передачу безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (п.1.4.).
Крім того, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області було проведено ґрунтовну перевірку дотримання Дрогобицькою міською радою вимог чинного земельного законодавства України та виконання рішень судів, що набрали законної сили, якою було встановлено правомірність та законність набуття у постійне користування позивачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га, де розмішений фруктовий сад та майно позивача необхідне для ведення фермерського господарства. Поряд з цим, зазначеним управлінням встановлено наявність порушень, допущених міською радою при прийнятті оскаржуваних позивачем рішень, що стверджується листом від 22.08.2018.
За таких обставин суд першої інстанції вважав безпідставними доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів про те, що виділені відповідачам земельні ділянки співпадають з тою земельною ділянкою, яка нібито виділялась позивачу для ведення фермерського господарства площею 18,9 га.
З урахуванням встановленого вище, колегія суддів погоджується з правильними висновками суду першої інстанції, що рішення сесії Дрогобицької міської ради в частині передання безоплатно у приватну власність відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, суперечать вимогам частини п`ятої статті 116 ЗК України.
За таких обставин, встановивши, що виділені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельні ділянки входять до складу земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні позивача, й таке виділення відбулося без припинення у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», суд дійшов висновку про скасування пунктів 1.2 та п.1.4 рішення 41 сесії Дрогобицької міської ради №1410 від 30 жовтня 2018 року «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 650 кв.м. в АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0184 та ОСОБА_1 земельної ділянки площею 624 кв.м. в АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:028:0185, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».
Відповідно до частини 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом.
Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону.
Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.
Виходячи з положень ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Згідно зі ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.
За пунктом 2 частини 1 статті 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна не тільки власником майна, але й іншою особою.
Згідно з частиною 3 статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї земельної ділянки, на водні об`єкти ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є і над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Аналогічні норми закріплені в частині другій статті 79 ЗК України.
Верховний Суд України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі №6-14цс15 дійшов висновку, що багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, нам якій вони розташовані, оскільки є складовою частиною цієї земельної ділянки.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який ухвалюючи оскаржуване рішення суду виходив з того, що позивач правомірно набув право постійного користування спірною земельною ділянкою, що виникло до 2004 року внаслідок виконання судового рішення, а також набув у власність сад (багаторічні насадження), право власності на будівлі, що розміщені на цій земельній ділянці, а тому виділення (надання) такої земельної ділянки (повністю чи в частині) іншим особам без попереднього її вилучення, суперечить чинному земельному законодавству.
З урахуванням того, що позивач набув право власності на сад, вирощений на спірній земельній ділянці, набув право постійного користування земельною ділянкою (різновид емфітевзису) до винесення оскаржуваного рішення щодо цієї земельної ділянки, суд вірно вважав підставними позовні вимоги в частині витребування спірної земельної ділянки та наявних на ній фруктових насаджень (дерев).
На думку колегії суддів судом першої інстанції правильно враховані обставини правонаступництва ФГ «Газда» від МПП «Газда», а тому і власного суб`єктивного матеріального права та охоронюваного законом інтересу щодо спірних земельних ділянок як обов`язкової передумови реалізації права на судовий захист.
При цьому визнання ФГ «Газда» правонаступником МПП «Газда» є юридичним фактом, встановленим при розгляді господарської, адміністративної та цивільної справ, учасником яких були і позивач, і відповідач, й які є чинними, що спростовує доводи апеляційних скарг щодо правонаступництва.
А відтак, встановивши, що сільськогосподарський кооператив «Газда», правонаступником якого стали МПП «Газда», а надалі ФГ «Газда», відповідно до акта виконання судового рішення від 18 грудня 1993 року у справі №3/61, набув у власність сад (багаторічні насадження), будівлі та споруди на спірній земельній ділянці площею 18.9 га, суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, обґрунтовано виходив з обставин встановленого судами правонаступництва, набуття позивачем права на користування цією земельною ділянкою.
Доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відмову в її задоволенні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради Львівської області та апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 жовтня 2022 року –– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 01.06.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк