Справа № 459/1180/23                        Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В. 
Провадження № 33/811/717/23                Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 25 квітня 2023 року, щодо ОСОБА_1 , 
встановив:
       цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушень, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.
       Згідно постанови, ОСОБА_1 , 12 грудня 2022 року о 00.20 год., на вул. Івасюка, 18, у м. Червоноград, керуючи транспортним засобом «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце пригоди, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить, скасувати постанову місцевого суду в частині застосування стягнення, застосувати до правопорушника стягнення у виді адміністративного арешту на строк 15 діб.
З постановою місцевого суду він не згідний, вважає таку постанову незаконною та необґрунтована, оскільки стягнення накладене судом не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, є занадто м`яким.
Правопорушник спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження закриту черепно-мозкову травму, збивши його на пішохідному переході залишив місце ДТП, стан його здоров`я є незадовільний.
Місцевим судом не взято до уваги, що 25 квітня 2023 року було призначено до розгляду його скарги на постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України .
Наголошує, що правопорушник жодних висновків внаслідок вчиненого ним правопорушення не зробив, заплативши штраф у мізерному розмірі й надалі буде порушувати ПДР України, що може призвести до інших негативних наслідків. 
ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду, призначене на 1 червня 2023 року не прибув, про причини неявки не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та думки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності апелянта ОСОБА_2 .
Заслухавши, виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 122-4 КпАП України передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Пунктом 2.10 А ПДР України передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП підтверджена дослідженими судом першої інстанції доказами, та у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
Аргументи апелянта, що місцевим судом під час розгляду справи обрано адміністративне стягнення, яке за своїм видом є несправедливим, занадто м`яким, не заслуговують на увагу апеляційного суду.
Відповідно до положень ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно вимог ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Частина друга ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Соціальна роль адміністративної відповідальності є надзвичайно важливою насамперед тому, що вона виникає як правовий наслідок неналежної реалізації громадянами і юридичними особами своїх прав і обов`язків у суспільстві. Вона включає не тільки ретроспективну відповідальність, як наслідок правопорушення, але й позитивний аспект, тобто певний внутрішній стан особи, її ставлення до справи, суспільства, своєї поведінки.
Таким чином, накладення адміністративного стягнення носить індивідуальний характер та в кожному конкретному випадку таке має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.
У судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_1 повідомив, що 12 грудня 2022 року о 00 год. 20 хв, він рухаючись вул. Івасюка, 18, у м. Червоноград, транспортним засобом «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , відчув удар після якого продовжив рух далі. Наступного дня дізнався, що за вказаною адресою було збито чоловіка, самостійно прибув до поліції, та надав пояснення, щодо обставин зазначеної події, компенсував потерпілому ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 68 000 грн. Зазначив, що вину визнає повністю та шкодує, щиро розкаюється.
Як вбачається з матеріалів справи, при обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., судом було враховано дані, на які, у тому числі, посилається ОСОБА_2 , також було враховано дані про особу водія, який свою вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, компенсував матеріальні збитки потерпілому, сприяв розкриттю кримінально та адміністративного правопорушення, а саме самостійно прибув в поліції та надав пояснення, щодо обставин події, яка мала місце 12 грудня 2022 року, також враховано обставини справи, а саме, що ОСОБА_1 , у стані алкогольного сп`яніння не перебував, рухався з дозволеною швидкістю в населеному пункті, не мав технічноної можливості уникнути наїзду на пішохода , причиною настання ДТП стали дії ОСОБА_2 (а.с. 18-20) висновок експерта..
Аргументи апелянта, що місцевим судом не було враховано, що правопорушник спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження закриту черепно-мозкову травму, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні (формальний склад).
Як встановлено апеляційним судом, на даний час досудове розслідування триває, постанова про закриття кримінального провадження скасована, у зв`язку із цим в ході досудового розслідування буде встановлено наявність чи відсутність в діях водія складу кримінального правопорушення та будуть встановлені завдані збитки ОСОБА_2 , окрім того буде надана оцінка діям учасників події, яка відбулася 12 грудня 2022 року.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу 3400 грн., суд врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та ступінь його вини, та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність покарання.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. 
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень місцевим судом положень ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ст. 122-4 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
За наведених обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими, у зв`язку з чим її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 25 квітня 2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                   Партика І.В.