Справа № 127/26382/14-ц
Провадження № 22-ц/801/1013/2023
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року	Справа № 127/26382/14-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М., 
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 березня 2023 року, постановлену суддею Вінницького міського суду Вінницької області Гуменюк К.П.,
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2023 року АТ «УКРСИББАНК» звернулося в суд із скаргою на дії Головного державного виконавця Першого ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Березової Н.М., за участі заінтересованої особи: ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та незаконними при здійснені під час повернення АТ «УКРСИББАНК» виконавчого листа від 23.09.2015 без прийняття до виконання з підстав пропуску встановленого законом строку та зобов`язати державного виконавця ухвалити постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа.
АТ «УКРСИББАНК», мотивуючи скаргу посилається на те, що повідомленням від 21.11.2022 за №12702 державний виконавець, керуючись п.2 ч.4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» повернув без прийняття до виконання виконавчий лист, а тому вказані дії та рішення державного виконавця є порушенням майнового інтересу стягувача.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 березня 2023 року скаргу АТ «УКРСИББАНК» залишено без розгляду та повернуто заявнику, оскільки ні скарга, ні додатки до неї, не містять клопотання заявника про поновлення строку для подання скарги, з посиланням на докази поважності причини пропуску такого строку. Роз`яснено заявнику, що залишення скарги без розгляду не позбавляє права повторного звернення до суду з такою скаргою із клопотанням про поновлення пропущеного строку на оскарження з наданням відповідних документів і доказів щодо поважності причин пропуску даного строку.
Не погодившись з такою ухвалою АТ «УКРСИББАНК» оскаржило її в апеляційному порядку. Вважає, що вона постановлена судом з порушенням норм процесуального права, просила її скасувати, а справу направити для продовження розгляду. 
В якості основних доводів скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що в прохальній частині скарги, серед іншого, скаржник просив поновити строк на подачу скарги, тому суд формально підійшов до вирішення питання про відкриття провадження у справі, не врахував, що встановлення та уточнення обставин скарги можливе під час судового розгляду. Крім того, підстави на які посилався суд для залишення скарги без розгляду, не передбачені ст. 257 ЦПК України, при цьому вказана норма не стосується та не регулює питання подання саме скарги на рішення, дії виконавця.
Відзиви від учасників справи на апеляційну скаргу не надходили.
АТ «УКРСИББАНК» подало заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність представника.
В судове засідання Головний державний виконавець Першого ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Березова Н.М. не з`явилась, проте подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, вказала що заперечує проти апеляційної скарги.
Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся осіб.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Таким вимогам ухвала суду не відповідає.
Постановляючи ухвалу про залишення скарги без розгляду, суд першої інстанції керувався положеннями статті 126 ЦПК України та виходив того, що ні скарга, ні додатки до неї, не містять клопотання заявника про поновлення строку для подання скарги, з посиланням на докази поважності причини пропуску такого строку. 
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Як закріплено у ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Частиною 2 ст. 449 ЦПК України визначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Таким чином диспозиція статті 449 ЦПК України встановила, що свій перебіг строк починає не з дати ухвалення оскаржуваного рішення, а з дня, коли особа дізналась про порушення свого права, тобто з дня коли ознайомилась зі змістом оскаржуваного рішення.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
За положеннями ст.ст. 126, 127 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.
З`ясування обставин дотримання скаржником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
Як вбачається зі змісту скарги, в прохальній частині скаржник просив поновити строк звернення, при цьому в скарзі АТ «УКРСИББАНК» обґрунтовано причини поважності пропуску строку
Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції вказаного не врахував, а тому дійшов помилкового висновку, що ні скарга, ні додатки до неї, не містять клопотання заявника про поновлення строку для подання скарги.
Крім того, суд першої інстанції порушив порядок розгляду питання поновлення строку , оскільки ч.3 ст. 127 ЦПК України передбачено, що заява про поновлення процесуального стоку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.
Відтак, норми статті чітко передбачають, що питання про поновлення процесуального строку розглядається судом з повідомленням усіх учасників справи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції фактично позбавив сторону права на обґрунтування доводів своєї скарги в судовому засіданні, що не сприяє захисту можливого порушеного права скаржника на забезпечення державою контролю за виконанням судових рішень.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.
За таких обставин, висновки суду про залишення скарги без розгляду є передчасними, ухвала суду постановлена без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).
Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Згідно положень ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 березня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 травня 2023 року.

Головуючий                                                         М. М. Якименко
Судді :                                                                        О. В. Ковальчук
                 Т.Б. Сало