ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4057/23 Справа № 185/10220/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року                                                         
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

  розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2023 року  (ухваленого під головуванням судді Перекопського М.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування посилався на те, що 14 листопада 2019 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг грошову суму у розмірі 640 грн для власних потреб і зобов`язався повернути борг у термін до 27 листопада 2019 року, про що написав власноручно розписку. На забезпечення виконання вказаного договору між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким останній поручається за виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 .. ОСОБА_2 не повернув борг.
Просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики у розмірі 70016,00 грн, з яких: 640 грн - заборгованість по позиці, 69376,00 грн - заборгованість за відсотками, а також судові витрати по справі.
Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області   від 08 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 14 листопада 2019 року у розмірі 590 грн.
Стягнуто з солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 14 листопада 2019 року у розмірі 50 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що при передачі відповідачеві коштів в борг в договорі були обумовлені плата процентів за несвоєчасне повернення коштів. Рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права. 
Відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не
підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 70016 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що сума боргу підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, а стягнення процентів не передбачено законодавством.
Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що 14 листопада 2019 року позивач надав у борг ОСОБА_2 кошти у розмірі 640 грн строком до 27 листопада 2019 року, про що було напечатано розписку, яку останній підписав. Згідно договору позики за підписом ОСОБА_2 позивач надав відповідачеві кошти в сумі 640 грн. строком до 27 листопада 2019 року. За користування коштами понад строки позичальник сплачує проценти в розмірі 10% за кожний день користування позикою від суми, простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку(п.п.4.1,4.2) 
Відповідно копії договору поруки від 14.11.2019 року між позивачем та ОСОБА_3 на забезпечення виконання вказаного договору позики було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_3 поручився за виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 у розмірі п`ятдесят гривень.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до правильного висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 14 листопада 2019 року.
У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не виконав зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 650 грн..
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача 10% за кожен день користування коштами понад строки, зазначені в договорі, суд першої інстанції правильно виходив із того,що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач просив стягнути проценти із 
розрахунку 10% за кожен день користування коштами понад строки, зазначені в договорі, тобто за період 28 листопада 2019 року по 15.11.2022 року, що не відповідає положенням ст.ст.1048,650 ЦК України. Проценти за користування грошима договором не передбачені. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц та від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.
Згідно статті 13 ЦПК Україи суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Звертаючись із позовом, позивач просив стягнути заборгованість та проценти за кожен день користування коштами понад строки, зазначені в договорі. Інших вимог не заявлялося.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 590 грн. та солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі 50 грн. відповідно до умов договору поруки.
Доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 70016 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 375, 382,384  ЦПК України, апеляційний суд,-
  
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області  від 08 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: