КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
22 червня 2023 року                                                                                   м. Київ
 
Унікальний номер справи № 756/15963/16-ц
 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5304/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Диби О.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, -
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № CNL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року у розмірі 39 027,33 доларів США, що еквівалентно 1 001 398,30 грн. та звернути стягнення на підставі договору іпотеки № РСL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року на трикімнатну квартиру загальною площею 61,90 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,  яка належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»  в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CNL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк» у розмірі 35 203,23 доларів США. Кошти отримані від реалізації заставного майна просив направити на погашення заборгованості в сумі 39 027,33 доларів США, що еквівалентно 1 001 398,30 грн., а також стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 15 020,97 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 квітня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CNL-005/079/2006, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 58 000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 14% річних.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки (майнової поруки) № PCL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року, за умовами якого в іпотеку банку передана трикімнатна квартира загальною площею 61,90 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору 15 серпня 2016 року позивачем було направлено позичальнику досудову вимогу № 200882719 від 12 серпня 2016 року щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. Протягом 30 днів позичальник та майнові поручителі не виконали належним чином в обумовлені строки свої зобов`язання щодо оплати кредиту і відсотків (т. 1 а.с. 2-5).
У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Касьяненко Д.Л. заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів по суті справи, зокрема, виписки по банківським рахункам за увесь період кредитування, яка б константувала суму заборгованості відповідача по тілу та відсотках, первинних бухгалтерських документів, детального розрахунку заборгованості та оцінки іпотеки. Звертав увагу на те, що судом не встановлено фактів отримання будь-ким з відповідачів досудової вимоги позивача про сплату заборгованості. Надані позивачем описи вкладення до поштових відправлень про відправлення досудової вимоги не можуть вважатися належними доказами, оскільки не містять відтиски печатки відділення поштового зв`язку з датою відправлення документів, вказаних у описі вкладення у цінний лист. Також у матеріалах справи відсутні докази набуття позивачем права вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідача. Вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають  з огляду на їх недоведеність належними та допустимими доказами, а також пропуск останнім строків позовної давності (т. 2 а.с. 86-99).
У відповіді на відзив позивач вказував, що відповідачем ОСОБА_1 як позичальником не виконано умов кредитного договору, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Зазначав, що 07 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № CNL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року та 25 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, що підтверджує те, що відповідачу відомо про зміну кредитора. З 2011 року ОСОБА_1 періодично сплачував заборгованість по кредиту на рахунок ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що підтверджується довідкою. Щодо відсутності оцінки іпотечного майна вказував, що сторони виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо вартість майна змінилася (т. 2 а.с. 167-168).
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Касьяненко Д.Л. подав заперечення на відповідь на відзив та повторно вказував на відсутність належних та допустимих доказів у справі (т. 2 а.с. 190-197).
У вересні 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Касьяненко Д.Л. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки з наданих позивачем виписок неможливо встановити дату початку прострочення виконання позичальником умов кредитного договору як по кредиту, так і по відсотках за користування кредитними коштами (т. 3 а.с. 68-69).
Відповідач ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за повідомленням Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, єдиними спадкоємцями, які прийняли спадщину є діти померлого відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року вказаний позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № CNL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року у розмірі 39 027,33 доларів США, що еквівалентно 1 001 398,30 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PCL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3 755,24 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3 755,24 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3 755,24 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3 755,24 грн. (т. 4 а.с. 118-124).
Не погодившись з рішенням районного суду, 12 січня 2023 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Касьяненко Д.Л. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення суду (т. 4 а.с. 157-168).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Звертав увагу на те, що позивачем не було доведено розміру заборгованості відповідача за кредитними  договором з огляду на відсутність повного детального розрахунку заборгованості, що не дає можливості визначити період прострочення і не може свідчити про визнання усієї суми заборгованості. Також позивачем не доведено набуття права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Незважаючи на обрання  позивачем способу звернення стягнення на предмет іпотеки як реалізація на прилюдних торгах, не було проведено оцінки іпотечного майна та не надано звіт суб`єкта оціночної діяльності. Вказував, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки судом в обов`язковому порядку має бути визначено початкову ціну для подальшої реалізації в межах виконавчого провадження предмета іпотеки. 
У лютому 2023 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - адвокат Череда Т.М. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін (т. 4 а.с. 180-184).
З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
У судовому засіданні представник представник ОСОБА_1 - адвокат Медведєв Д.С. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представник позивача  ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - адвокат Череда Т.М. подала до суду заяву в якій заперечувала проти скарги і просила її відхилити, а справу розглянути за її відсутності.
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Медведєва Д.С.. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 підтвердив в суді апеляційної інстанції його представник - адвокат Медведєв Д.С. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Первісне повідомлення апеляційним судом відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розгляд справи апеляційним судом 09 березня 2023 року повернулось із відмітками працівників пошти про особисте вручення адресатам (відповідачам) поштових повідомлень. Розгляд справи призначеної на 30 березня 2023 року був відкладений за клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Касьяненко Д.Л. Проте, повідомлення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розгляд справи апеляційним судом 30 березня, 04 травня, 01 червня 2023 року і 22 червня 2023 року повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили (т. 4 а.с. 179, 188-244 т. 5 а.с. 7-25).  
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Наявні у справі докази свідчать про належне повідомлення та обізнаність відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по справі про розгляд справи апеляційним судом.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).
            Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Судом встановлено, що 04 квітня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CNL-005/079/2006, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 58 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% річних на строк до 04 квітня 2016 року. (т. 1 а.с. 6-10).
За умовами п. 1.1 вищевказаного укладеного кредитного Договору позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за кредитом і виконати всі інші зобов`язання, які визначені у цьому договорі.
В порядку забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з вказаного кредитного договору, 04 квітня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки (майнова порука) № PCL-005/079/2006, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В., за умовами якого забезпечується повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_1 його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому ж розмірі, в такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі (т. 1 а.с. 16-18).
Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки відповідачі передають в іпотеку банку належне їм на праві спільної сумісної власності майно - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з п. 4.4 Договору іпотеки за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 418900 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становить 82950 доларів США.
За умовами п. 6.1 Договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: всі боргові зобов`язання, не сплачені боржником, вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцями їх зобов`язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим договором.
Згідно з п. 6.3 Договору іпотеки жодне положення цього договору не може тлумачитись як таке, що обмежує: права іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, встановленому законодавством України; права сторін встановити договірний порядок звернення на предмет іпотеки.
У зв`язку з посвідченням договору іпотеки приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. накладено заборону відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 15 грудня 1998 року Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, до припинення чи розірвання договору іпотеки(т. 1 а.с.19).
Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому станом на 23 листопада 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 39 027, 33 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку складає 1 001 398, 30 грн. (т. 1 а.с. 15).
З витягу зі статуту ПАТ «ОТП Банк» убачається, що останній є правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов`язків АКБ «Райффайзенбанк Україна» (т. 1 а.с.39).
05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, за умовами яких ПАТ «ОТП Банк» відступило позивачу право вимоги до відповідачів за кредитним та іпотечним договорами (т. 1 а.с. 26-36).
07 жовтня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № CNL-005/079/2006 від 04.04.2006, а 25 вересня 2014 року - додатковий договір №2, за умовами яких сторони домовились викласти графіки платежів у новій редакції за відсотковою ставкою 0% (т. 2 а.с. 169-176).
В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 заперечував укладення додаткових угод, тому, за клопотанням відповідача ОСОБА_1 у справі районним судом була призначена судово-почеркознавча експертиза.
Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №12411-12413/21-32 від 15 червня 2021 року, підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Позичальник» у додатковому договорі № 2 від 25 вересня 2014 року до кредитного договору № CNL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів ОСОБА_1 . Як убачається з експертного висновку, питання по додатковому договору №1 від 07 жовтня 2013 року не вирішувалось, оскільки за повідомленням ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у їх офісному приміщенні 21 січня 2018 року сталася пожежа, внаслідок чого надати оригінал вказаного договору неможливо (т. 3 а.с. 179-187).
Відповідач ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за повідомленням Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, єдиними спадкоємцями, які прийняли спадщину є діти померлого відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується наданими до суду матеріалами спадкової справи (т. 1 а.с. 94-113).
 
            Щодо наявності права кредитора на стягнення кредитної заборгованості та визначення її розміру.
 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а  позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із п. 3 та 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно із ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За умовами Додаткового договору № 2 від 25 вересня 2014 року до кредитного договору № CNL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року сторони погодили, що ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» набув усіх прав вимоги за вищевказаним кредитним договором.
За пунктом 2 Додаткового договору № 2 від 25 вересня 2014 року до кредитного договору № CNL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року, сторони погодили викладення пункту 3 частини 1 Кредитного договору в наступній редакції: «П. 3 Сторони наступним домовились: 3.1 З 25 вересня 2014 року та до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись процентна ставка - 0,00% (нуль відсотків)». Цим же, сторони визначили, що станом на час укладення Додаткового договору № 2 від 25 вересня 2014 року, ОСОБА_1 мав кредитну заборгованість 45 558,97 доларів США та погодили викласти графік платежів в новій редакції (Додаток № 1 до цього Додаткового Договору) за яким у день його підписання 25 вересня 2014 року, ОСОБА_1 мав сплатити 5 000 доларів США, та починаючи з 29 вересня 2014 року та до 02 березня 2015 року мав зобов`язання щомісячно повертати кредит шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 450 доларів США, а у період з 29 квітня 2015 року до 04 квітня 2016 року щомісячно повертати 2 877,62 доларів США (т. 2 а.с. 173-176).
Факт укладення між сторонами Додаткового договору № 2 від 25 вересня 2014 року до кредитного договору № CNL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року та підписання його відповідачем ОСОБА_1 підтверджений висновком судової експертизи у цій справі (т. 3 а.с. 179-187).
12 серпня 2016 року, тобто після настання строку останнього платежу за кредитним Договором, з урахуванням Додаткового Договору, кредитор сформував і направив позичальнику та поручителям вимоги про виконання кредитного зобов`язання, а із зазначеним позовом звернувся 09 грудня 2016 року (т. 1 а.с. 2-5, 21-24).
Таким чином строк позовної давності кредитором не пропущений.  
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позичальник кредитних коштів - відповідач ОСОБА_1 не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зокрема, з моменту укладення Додаткового договору № 2 від 25 вересня 2014 року до кредитного договору № CNL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року. При цьому, за довідкою від 08 травня 2019 року № 196, кредитор ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» визнав сплату ОСОБА_1 кредитних коштів. у т.ч. після укладення Додаткового договору № 2 від 25 вересня 2014 року до кредитного договору № CNL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року, а саме: 25.09.2014 року - 5 000 доларів США, 30.09.2014 року - 451.43 долари США, 07.11.2014 року -450.14 доларів США, 19.12.2014 року - 450.07 доларів США, 28.04.2015 року - 180 доларів США, 27.06.2018 року - 38.18 доларів США, 27.06.2018 року - 3785.92 долари США, а всього на суму - 10 355,74 доларів США (т. 2 а.с. 177).
Інших доказів погашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості до суду не надано і судом таких не встановлено. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що саме відповідач ОСОБА_1 , як позичальник кредитних коштів і особа, яка мала зобов`язання їх повертати, мав об`єктивну можливість довести проте не довів сплату ним кредитних коштів після 25 вересня 2014 року на погашення кредитної заборгованості.
Тому доводи апелянта, що в задоволенні позову слід відмовити, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив. 
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції визначив наявність непогашеної ОСОБА_1 кредитної заборгованості за Додатковим договором № 2 від 25 вересня 2014 року до кредитного договору № CNL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року, яка складає 35 203,23 долари США (45 558,97 доларів США - 10 355,74 долари США, сплату яких позичальником ОСОБА_1 за період з 25 вересня 2014 року до 27 червня 2018 року визнав кредитор ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» за належно оформленою довідкою) (т. 2 а.с. 177).
Крім того, саме фактом визнання сплати ОСОБА_1 10 355,74 долари США на погашення заборгованості обґрунтована уточнена позовна заява ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» від 22 квітня 2019 року про зменшення суми стягнення саме до 35 203, 23 доларів США на погашення кредитної заборгованості, підписана представником позивача - Могилян Л.В., яка протокольною ухвалою районного суду від 22 квітня 2019 року була повернута позивачеві з підстав не надання доказів вручення такої уточненої позовної заяви відповідачам по справі (т. 2 а.с. 82-85, 119-120).   
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги визнання позивачем ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» сплати відповідачем ОСОБА_1 10 355,74 доларів США на погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції про задоволення заявленого позову в повному обсязі і ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову із визначенням стягнення із відповідача на користь позивача суми заборгованості 35 203,23 доларів США, що еквівалентно 903 272.63 грн. (за розрахованим позивачем курсом 25.6588 грн./дол.США), тобто в межах заявлених позовних вимог. 
Наведені розрахунки обґрунтовані наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення боржником умов договору, і сплату ним коштів на виконання договору і часткове погашення заборгованості. 
 
Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі - в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо  інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Суд апеляційної інстанції встановив, що заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 203,23 доларів США, що еквівалентно 903 272.63 грн. заборгованості за тілом кредиту, заборгованість по процентам до 25.09.2014 року погашена, а із зазначеної дати визначено сторонами за ставкою - 0,00% (нуль відсотків), пеня в цій справі позивачем не заявлена, підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому зазначено розмір виданого кредиту, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, періоди і суми виникнення заборгованості. 
При цьому відповідачі вказаних розрахунків не спростували.  
Встановивши наявність заборгованості за кредитним договором та факт порушення взятих на себе зобов`язань позичальником, його майновими поручителями - іпотекодавцями, які є відмінними від позичальника особами та не виконали вимог кредитора про усунення порушень зобов`язання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про набуття позивачем права на звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначеної Законом України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів відхилила доводи апелянта щодо не проведення судової експертизи визначення вартості іпотечного майна й неправильного визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки з огляду на наступне.
Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.
Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.
З урахуванням наведеного, у спорах цієї категорії зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, оскільки судовим рішенням допускається можливість зміни вартості, в тому числі у бік її збільшення, а іпотекодавець наділений правом заявити клопотання про визначення вартості зазначеного майна під час примусового виконання рішення суду.
Аналогічна правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (№ 14-11цс18).
Крім того, невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, на відміну від інших способів звернення стягнення, зокрема, у позасудовому порядку, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя.
Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 13 березня 2019 року у справі №520/7281/15 (провадження №14-49цс19), від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (провадження №14-397цс19).
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який вводив тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження, проте такий втратив чинність із 23 вересня 2021 року згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ та був не чинним на час розгляду справи районним судом і ухвалення оскаржуваного рішення від 30 листопада 2022 року, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
 
Щодо зупинення виконання рішення суду.
 
Суд апеляційної інстанції врахував, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан.
Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, тобто до 18 серпня 2023 року.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:
«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».
Враховуючи, що на момент ухвалення районним судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та його перегляду в апеляційному порядку воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
            Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 201/9754/17 (провадження № 61-11497св21).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зупинити виконання постанови апеляційного суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Оскільки районним судом ухвалено судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, і такий висновок районного суду не може бути визнаний законним і обґрунтованим, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову. 
Інших доводів порушень районним судом нормпроцесуального права, які могли б бути визнані обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить. 
Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
На підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно до частини задоволеного позову, слід стягнути із відповідачів в рівних частках на користь позивача понесені судові витрати за розгляд справи районним судом. Понесені апелянтом ОСОБА_1 2207.83 грн. (22531.45 грн. сплаченого судового збору - 20323,62 грн. ставка судового збору пропорційно до частини задоволеного позову) судові витрати за розгляд справи апеляційним судом мають стягнуті із позивача на користь апелянта, сплата якого підтверджується наявними у справі доказами (т. 4 а.с. 166). Решта понесених витрат щодо сплати судового збору має бути віднесена на рахунок апелянта і не підлягає відшкодуванню за рахунок позивача.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.
Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PCL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП - НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП - НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП - НОМЕР_3 ) урахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП - НОМЕР_4 ) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ - 36789421) за кредитним договором № CNL-005/079/2006 від 04 квітня 2006 року у сумі - 35 203 доларів США 23 центів США заборгованості за тілом кредиту, що еквівалентно 903 272 грн. 63 коп., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ - 36789421) - 3 387,27 грн. судового збору за розгляд справи районним судом. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ - 36789421) - 3 387,27 грн. судового збору за розгляд справи районним судом. 
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ - 36789421) - 3 387,27 грн. судового збору за розгляд справи районним судом. 
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ - 36789421) - 3 387,27 грн. судового збору за розгляд справи районним судом. 
Стягнути із ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ - 36789421) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) 2207,83 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом. 
Зупинити виконання цієї постанови апеляційного суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 23 червня 2023 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           О.В. Борисова

                                                                                                           В.М. Ратнікова