ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 675/1041/19
Провадження № 22-ц/4820/639/23
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Дубова М.В.
з участю: позивача, його представника, представника відповідача
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 675/1041/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2022 року в складі судді Столковського В.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Ізяславська державна нотаріальна контора Хмельницької області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
У травні 2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати недійсним заповіт № 024042, посвідчений 14 грудня 2017 року, складений заповідачем ОСОБА_6 , усунути від права на спадщину за законом ОСОБА_2 , визнати право власності по частки спадкового майна, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
В ході розгляду справи, ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2020 року залучено до участі в даній справі, в якості третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Ухвалами Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 квітня 2021 року, повернуто позивачам заяву про уточнення позовних вимог від 01 березня 2021 року, справу залишено без розгляду в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності на спадкове майно та в частині позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності на спадкове майно. 
В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 , посилався, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 . 25 вересня 2000 року спадкодавець склав заповіт, відповідно до якого заповів своє майно порівну своїм синам ОСОБА_7 та ОСОБА_2 . Позивач зазначав, що ОСОБА_7 був його рідним батьком та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті спадкодавця ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за правом представлення, проте йому стало відомо, що 14 грудня 2017 року спадкодавець уклав новий заповіт, за яким все своє майно заповів відповідачу ОСОБА_2 .
Позивач вказував, що останні роки свого життя ОСОБА_6 у зв`язку зі своєю старістю потребував сторонньої допомоги, був інвалідом І групи по зору, не бачив, а тому не міг самостійно підписати та прочитати документ. Натомість, державний нотаріус не перевірив наявність у заповідача фізичних вад та інвалідності І групи, всупереч вимогам ст.ст. 1248, 1253 ЦК України посвідчив заповіт за відсутності двох свідків. Крім того, у спірному заповіті від 14 грудня 2017 року відсутній підпис заповідача.
Тому ОСОБА_1 , просить визнати недійсним заповіт від 14 грудня 2017 року, посвідчений державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контор Хмельницької області за № 1129, а також застосувати наслідки його недійсності шляхом скасування його у спадковому реєстрі. 
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено. 
ОСОБА_1 не погодився з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилається на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Апелянт вказує, що судом не застосовано ст. 1247, ч. 2 ст. 1248 ЦК України, оскільки при посвідчені оспорюваного заповіту, державний нотаріус не перевірив фізичні вади заповідача та його інвалідність. Також при посвідченні заповіту порушено ч. 2 ст. 1253 ЦК України, оскільки враховуючи фізичні вади заповідача та його інвалідність по зору, нотаріус під час посвідчення заповіту зобов`язана була це робити у присутності двох свідків. 
Як на підставу відмови у задоволенні позову суд поклався на висновок комісійної судово-медичної експертизи від 31 жовтня 2022 року № 52, згідно якого даних про стан зору у ОСОБА_6 станом на 14 грудня 2017 року не міститься, а тому відповісти на питання: «Чи міг ОСОБА_6 станом на 14 грудня 2017 року через вади свого зору, якщо такі малися, за умови застосування спеціальних окулярів або інших приладів для корекції зору чи для збільшення відображення прочитати текст розміром шрифту 12, виготовлений методом комп`ютерного друку, наявний у заповіті, посвідченому 14 грудня 2017 року державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області Ефендієвою А. П. та зареєстрованому в реєстрі за № 1129?» не надано. У зв`язку з чим у судовому засіданні було допитано експерта, який дав чітку відповідь, що ОСОБА_6 за медичними показниками від 1990 та 2013 року, не міг читати текст розміром 12, виготовлений методом комп`ютерного друку, як без окулярів так і в окулярах, навіть із застосуванням інших збільшувальних приладів (лупи), оскільки він за об`єктивними даними та встановленим діагнозом був незрячий і так і ним залишився у зв`язку із встановленою групою інвалідності, що свідчить неможливість самостійно прочитати і текст заповіту. Крім того, вказав експерт що заповідач однозначно не міг читати, однак міг писати, тому є невідповідність серед показів свідків, які стверджували, що померлий міг самостійно читати, дивився телевізор та бачив, адже з огляду на йому медичні документи та наявність захворювання по зору це неможливо. Апелянт вважає, що судом безпідставно взято до уваги висновок комісійної судово-медичної експертизи від 31 жовтня 2022 року № 52, тому що він не містить даних щодо неспроможності спадкодавця прочитати оспорюваний заповіт під час його посвідчення, адже з огляду на пояснення експерта із великою ймовірність ОСОБА_6 не міг його прочитати, однак суд не прийняв до уваги ці пояснення пославшись що це припущення експерта. Також вказував апелянт, що оспорюваний заповіт був складений без присутності родини, а в матеріалах справи достатньо доказів, зокрема медичних документів на підтвердження його доводів про незрячість заповідача, які не були прийняті судом до уваги. 
Апелянт посилається, що державний нотаріус Ізяславської державної нотаріальної контори Ефендієва А.П. надала неправдиву інформацію, що заповідач уважно прочитав заповіт та підписав його неодноразово передивляючи документ та питаючи про його зміст, адже він був у окулярах із товстими лінзами, адже нотаріус жодного разу прямо не сказала, що ОСОБА_6 прочитав заповіт у голос, як це визначено законодавством. Щодо відсутності свідків при посвідченні заповіту, вона повідомила, що заповідачу про таку необхідність роз`яснено, однак він відмовився, проте враховуючи наявні у діда вади зору вона мала дотримати вимоги закону при посвідчені заповіту. 
       З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
       Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Масалов С.О. подав відзив на апеляційну скаргу, вказує на її необґрунтованість, оскільки висновки суду відповідають обставинам справи. Також вказує що судом вірно застосовано норми матеріального права, а з тексту апеляційної скарги незрозуміло, які саме конкретні норми матеріального права, порушено судом, окрім неодноразового цитування норм ЦК України, які визначають вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення. Посилання апелянта, на те що нотаріус повинен був посвідчити заповіт при свідках і це є підставою для визнання оспорюваного заповіту недійсним є безпідставними, адже як вбачається із визначених та встановлених судом обставин, при посвідчені заповіту 14 грудня 2017 року обов`язковість та безальтернативність посвідчення заповіту при свідках була відсутня, а тому нотаріусом дотримані вимоги матеріального права щодо посвідчення заповіту. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом першої інстанції правильно встановлено, що батько позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_2 є синами ОСОБА_6 , а позивач ОСОБА_1 відповідно його онуком. 
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
14 грудня 2017 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області Ефендієвою А. П., зареєстрований у реєстрі за № 1129, за яким заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він буде мати право своєму сину ОСОБА_2 . В заповіті спадкодавцем власноручно письмово зазначено, що заповіт складений з його слів нотаріусом відповідає його намірам, прочитаний ним вголос і підписаний власноручно. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.
Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на праві власності.
Після смерті спадкодавця ОСОБА_6 спадщину прийняли його онук ОСОБА_1 за правом представлення та його син ОСОБА_2 шляхом подання відповідно 03 квітня 2019 року та 19 квітня 2019 року заяв про прийняття спадщини.
На підставі вказаних заяв у Ізяславській державній нотаріальній конторі Хмельницької області 03 квітня 2019 року заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_6 за № 150/2019 
Із матеріалів особової справи ОСОБА_6 , наданих суду Ізяславським районним територіальним центром соціального обслуговування, вбачається, що ОСОБА_6 перебував на обслуговуванні у вказаному центрі з 28 березня 2016 року та з ним укладено договір про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) відділенням соціальної допомоги вдома, який неодноразово пролонговано сторонами (останній раз 28 березня 2018 року). У карті визначення (оцінювання) індивідуальних потреб громадянина у соціальному обслуговуванні (наданні соціальних послуг) вказано, що ОСОБА_6 має можливість читати, використовує окуляри, однак у нього погіршився зір.
Згідно з довідкою ЛКК Ізяславської ЦРЛ від 07 вересня 2017 року ОСОБА_6 є інвалідом І А групи з діагнозом «Ампутаційна кукса лівого стегна, відсутність функції ходи». За станом здоров`я останній потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до довідки серія ВТЕ-5 № 045473 ОСОБА_6 встановлена І група інвалідності по зору безстроково.
Як вбачається із довідки Ізяславської територіальної первинної організації Українського товариського об`єднання сліпих № 9 від 11 березня 2021 року ОСОБА_6 перебував на обліку у вказаній організації з 05 лютого 1972 року як особа з інвалідністю по зору. 
Із трудової книжки ОСОБА_6 встановлено, що останній офіційно працював до його звільнення у 1974 році.
26 січня 1977 року ОСОБА_6 одержав водійське посвідчення та відповідно право на керування транспортними засобами категорії В.
25 березня 2012 року ОСОБА_6 особисто звертався із письмовою заявою до Хмельницького протезного-ортопедичного підприємства щодо замовлення на виготовлення взуття.
Згідно із висновком комісійної судово-медичної експертизи від 19 вересня - 31 жовтня 2022 року № 52 у відповідях на 1 і 2 питання встановлено, що з довідки Ізяславської територіальної первинної організації українського товариського об`єднання сліпих від 11 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_6 перебував на обліку в цій установі з 05 лютого 1972 року як особа з інвалідністю по зору І групи та вибув із членів ТПО 17 листопада 2018 року в зв`язку зі смертю.
Із копій актів огляду медико-експертною комісією видно, що ОСОБА_6 був поранений на війні у 1945 році. Згідно з епікризом, який доданий до матеріалів медико-експертних оглядів, ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в Хмельницькій обласній лікарні з 07 червня по 10 липня 1990 року, де при огляді лікарем-офтальмологом був встановлений діагноз: Афакія, часткова атрофія зорових нервів обох очей. Крім того, згідно виписки з амбулаторної картки у ОСОБА_6 також була ангіопатія сітківки обох очей.
Згідно з актом медико-соціальної експертної комісії № 2047 від 21 листопада 1990 року ОСОБА_6 був встановлений діагноз: Наслідки перенесеної черепно-мозкової травми на фоні церебрального атеросклерозу ІІ стадії. Хронічне порушення мозкового кровообігу ІІ стадії з органічною симптоматикою, явищами паркінсонізму. Афакія обох очей. Гострота зору на праве око 0,01, з корекцією +15-D=0,02, гострота зору на ліве око 0,01, з корекцією +15-D=0,02. У зв`язку з цим діагнозом ОСОБА_6 була встановлена перша група інвалідності безтерміново по зору. Згідно акту № 196 від 18 січня 2013 року при повторному переогляді медико-соціальною експертною комісією у ОСОБА_6 встановлена гострота зору на праве око 0,01, з корекцією +11,0-D=0,03, гострота зору на ліве око 0,01, з корекцією +11,0-D=0,03. ОСОБА_6 18 січня 2013 року була встановлена перша А група інвалідності по зору довічно та відмічено, що він потребує постійного стороннього догляду.
У відповіді на 3 питання експерти зазначили, що в матеріалах справи даних про стан зору у ОСОБА_6 станом на 14 грудня 2017 року не міститься, а тому відповісти на питання: «Чи міг ОСОБА_6 станом на 14 грудня 2017 року через вади свого зору, якщо такі малися, за умови застосування спеціальних окулярів або інших приладів для корекції зору чи для збільшення відображення прочитати текст розміром шрифту 12, виготовлений методом комп`ютерного друку, наявний у заповіті, посвідченому 14 грудня 2017 року державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області Ефендієвою А. П. та зареєстрованому в реєстрі за № 1129?» не представляється можливим.
В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції для роз`яснення вказаного висновку судом допитано експерта лікаря-офтальмолога ОСОБА_8 , яка підтримали висновок комісійної судово-медичної експертизи № 52 та додатково пояснили, що станом на 14 грудня 2017 року ОСОБА_6  із більшою ймовірністю не міг читати. При цьому експерт пояснила, що діагноз спадкодавця на 2013 рік та медичні дані щодо його зору мають між собою невідповідності, для надання чіткої відповіді чи міг спадкодавець на час складання заповіту його прочитати експертам були необхідні додаткові медичні дані про обстеження ОСОБА_6 , однак таких даних в медичній документації немає. В зв`язку з цим експерти не можуть дати однозначної чіткої відповіді з приводу питання № 3, поставленого на вирішення експертизи. 
Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки показали, що спадкодавець ОСОБА_6 потребував сторонньої допомоги у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я, погано бачив, носив окуляри з великими товстими лінзами, за необхідності користувався лупою, хоча читав газети, робив у них відмітки, читав промову на похоронах у сина ОСОБА_9 , підпис у відомості про одержання пошти ставив самостійно, гроші рахував також сам, розрізняв номінали купюр. 
Також допитана в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка державний нотаріус Ізяславської державної нотаріальної контори Ефендієва А. П. суду показала, що 14 грудня 2017 року її було викликано до ОСОБА_6 для складення заповіту в нього вдома. У той день вона двічі приходила дідуся. При першому відвідуванні нотаріус провела із заповідачем співбесіду, а при другому – посвідчила заповіт. Свідок роз`яснювала, що в зв`язку зі станом здоров`я ОСОБА_6 для посвідчення заповіту варто запросити свідків, однак останній проти цього заперечив, мотивуючи тим, що не бажає, щоб хтось знав про зміст вказаного правочину. Заповідач особисто уважно прочитав заповіт та підписав його, при цьому неодноразово передивляючись документ та питаючи про його зміст. ОСОБА_6 був у окулярах із товстими лінзами, йому важко було читати та писати, проте він повністю прочитав текст заповіту та особисто підписав його.
Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ч.ч.2,5 ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт, або внести до заповіту зміни.
За нормами ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Згідно з ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1251 передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Згідно з ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
За нормами ч. 1 ст.1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про нотаріат»  нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 1257 Цивільного кодексу України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. 
У відповідності до ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За нормами ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Згідно частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. ст. 76, 77, 79, 80 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи позивач як на підставу своїх позовних вимог послалась на ту обставину, що ОСОБА_6 взагалі не міг прочитати оспорюваний заповіт через фізичні вади зору, а тому зазначений заповіт мав бути посвідчений нотаріусом при свідках, в зв`язку з чим обставина щодо можливості прочитати оспорюваний заповіт спадкодавцем підлягає встановленню та доказуванню в даній справі.
Згідно ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
Отже з усією очевидністю вбачається, що для встановлення обставини чи міг спадкодавець через фізичні вади зору прочитати заповіт необхідні спеціальні знання.
За клопотанням позивача судом було призначено проведення комісійної судової медичної експертизи на вирішення якої було поставлено поряд з іншими питання: «Чи міг ОСОБА_6 станом на 14 грудня 2017 року через вади свого зору, якщо такі малися, за умови застосування спеціальних окулярів або інших приладів для корекції зору чи для збільшення відображення прочитати текст розміром шрифту 12, виготовлений методом комп`ютерного друку, наявний у заповіті, посвідченому 14 грудня 2017 року державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області Ефендієвою А. П. та зареєстрованому в реєстрі за № 1129?».
На вказане питання експерти відповіли, що дати відповідь на це питання не представляється можливим через відсутність в матеріалах справи даних про стан зору у ОСОБА_6 станом на 14 грудня 2017 року.
В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції для роз`яснення вказаного висновку судом допитано експерта лікаря-офтальмолога ОСОБА_8 , яка підтримали висновок комісійної судово-медичної експертизи № 52 та додатково пояснили, що станом на 14 грудня 2017 року ОСОБА_6 із більшою ймовірністю не міг читати. При цьому експерт пояснила, що діагноз спадкодавця на 2013 рік та медичні дані щодо його зору мають між собою невідповідності, для надання чіткої відповіді чи міг спадкодавець на час складання заповіту його прочитати експертам були необхідні додаткові медичні дані про обстеження ОСОБА_6 , однак таких даних в медичній документації немає. В зв`язку з цим експерти не можуть дати однозначної чіткої відповіді з приводу питання № 3, поставленого на вирішення експертизи. 
Тобто висновком експертизи достеменно не встановлено, що на час складання заповіту спадкодавець не міг самостійно прочитати зміст заповіту і експерти вказану обставину беззаперечно не встановили? а пояснення, допитаного в суді експерта є лише припущенням.
Допитані в суді свідки пояснили, що спадкодавець ОСОБА_6 в зв`язку з вадами погано бачив, однак самостійно міг читати газети, самостійно, гроші рахував також сам, розрізняв номінали купюр, а нотаріус вказала, що спадкодавець самостійно прочитав оспорюваний заповіт і заперечував щодо залучення свідків при його складанні. 
При цьому, факт підписання заповіту спадкодавцем, письмового власноручного зазначення ним в заповіті, що заповіт складений з його слів нотаріусом відповідає його намірам, прочитаний ним вголос і підписаний власноручно ніким не оспорюється. 
Інших беззаперечних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог позивач суду не надав, а тому висновки суду, що позивачем не доведено тієї обставини, що на час складання оспорюваного заповіту спадкодавець не міг його прочитати є обґрунтованими.
Таким чином, слід дійти висновку, що оскаржуваний заповіт відповідає внутрішній волі заповідача, складений та посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог діючого законодавства та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом і порушень при його посвідченні не встановлено.
Доводи апеляційної скарги, що спадкодавець не міг прочитати заповіт внаслідок фізичних вад зору і нотаріус під час посвідчення заповіту мала це робити у присутності двох свідків з посиланням на покази експерта в судовому засіданні при роз`ясненні висновку експертизи з вищевказаних підстав, слід відхилити.
Так за висновком комісійної судової медичної експертизи експерти не встановили беззаперечний факт, що ОСОБА_6 станом на 14 грудня 2017 року через вади свого зору не міг прочитати заповіт при його складанні.
Пояснення експерта при роз`ясненні висновку експерта в ході його допиту в судовому засіданні не може такий висновок спростовувати, а крім того такі пояснення є припущеннями, і в суді апеляційної інстанції експерт вказала, що дати однозначної чіткої відповіді на поставлене питання № 3 за наявних медичних документів вона не може.
В той же час клопотань про призначення додаткової чи повторних експертиз позивач суду не заявляв.
Посилання апелянта на неправдиві свідчення нотаріуса щодо обставин складання заповіту жодним чином не доведені апелянтом.
Не спростовують висновків суду і інші доводи апеляційної скарги щодо неспроможності спадкодавця прочитати заповіт.
Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 травня 2023 року.
Судді А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
Т.В. Спірідонова