Постанова
Іменем України
 
24 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 608/2591/21
провадження № 61-813св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Калина Фармінг»,
відповідачі: ОСОБА_1 , приватне агропромислове підприємство «Дзвін», державний реєстратор Білобожницької сільської ради Чортківського району Урбан Віта Вадимівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Калина Фармінг» на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2022 року в складі судді Яковець Н. В. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року в складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Костів О. З., Храпак Н. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У  листопаді 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Калина Фармінг» (далі - ТОВ «Калина Фармінг», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного агропромислового підприємства «Дзвін» (далі - ПП «Дзвін»), державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Урбан В. В. про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію речового права оренди та визнання договору оренди землі укладеним на новий строк.
 
Позов мотивовано тим, що 30 березня 2011 року ТОВ «Нива Біла» (теперішня назва ТОВ «Калина Фармінг») уклало договір оренди землі з ОСОБА_1 , за умовами якого останній як орендодавець передав ТОВ «Калина Фармінг» як орендарю в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Білівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області загальною площею 2,44 га строком на 10 років. Цей договір був зареєстрований в управлінні Держкомзему у Чортківському районі Тернопільської області, про що у Державному реєстрі договорів оренди земель було вчинено відповідний запис за № 612550004000377 від 24 травня 2011 року.
26 лютого 2021 року з метою реалізації свого переважного права на укладення договору оренди щодо спірної земельної ділянки на новий строк ТОВ «Калина Фармінг» звернулося до ОСОБА_1 з листом-повідомленням, який містив пропозицію укласти договір оренди на новий строк на кращих умовах із проєктом відповідного договору оренди землі.               17 березня 2021 року позивач повторно надіслав відповідачу лист-повідомлення з пропозицією укласти договір оренди на новий строк на кращих умовах та проєктом нового договору оренди землі. 
Однак після отримання листа-повідомлення ОСОБА_1 не надав жодних зауважень чи заперечень щодо запропонованого проєкту нового договору оренди землі та його умов. 12 березня 2021 року товариство отримало лист від ОСОБА_1 про небажання продовжувати первісний договір оренди і проханням сплатити орендну плату (решту платежів) та повернути земельну ділянку шляхом підписання акта приймання-передачі. Водночас у листі відповідач не зазначив будь-яких порушень позивачем первісного договору протягом періоду оренди, недоліків чи заперечень проти запропонованих позивачем умов нового договору оренди землі чи наміру припинити здавати землю в оренду та розпочати її використання самостійно.
21 липня 2021 року ОСОБА_1 як власник спірної земельної ділянки уклав інший договір оренди землі з ПП «Дзвін», державну реєстрацію якого здійснив державний реєстратор Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Урбан В. В. за рішенням                       від 02 серпня 2021 року.
У зв`язку з чим позивач вважав, що його право на користування спірною земельною ділянкою та укладення договору оренди землі на новий строк порушено, та просив суд визнати недійсним договір оренди землі № 368, укладений 21 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ПП «Дзвін» щодо земельної ділянки площею 2,44 га, кадастровий номер 6125581000:01:005:0184, яка знаходиться на території Білівської сільської радиЧортківського району Тернопільської області, скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди ПП «Дзвін» спірної земельної ділянки та визнати укладеним на новий строк договір оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ «Калина Фармінг» у запропонованій позивачем редакції.
 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
 
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2022 року у задоволенні позову ТОВ «Калина Фармінг» відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що реалізація переважного права на укладення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі» процедури та за наявності волевиявлення сторін договору, тоді як орендар ОСОБА_1 не виявив бажання укласти договір оренди землі із ТОВ «Калина Фармінг» на новий термін та попередив останнє про це двічі.
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року скасовано рішення Чортківського районного суду Тернопільської області                від 05 серпня 2022 року в частині стягнення судових витрат та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Калина Фармінг» на користь                      ПП «Дзвін» 2 270 грн судового збору та 12 000 грн за надання правничої допомоги. У решті рішення суду залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, щозаперечення орендодавця проти поновлення договору є достатньою підставою для втрати переважного права орендаря на його поновлення, не залежно від мотивів такої відмови.
При цьому суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивача про  порушення його переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, звернувши увагу на те, що новий договір укладено із ПП «Дзвін» після закінчення договору із ТОВ «Калина Фармінг».
Врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин та складності справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ТОВ «Калина Фармінг» на користь ПП «Дзвін» 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також сплаченого судового збору в розмірі 2 270 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У січні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Калина Фармінг» на вказані судові рішення, у якій заявник просить їх скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 627 ЦК України, статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діє з 16 січня 2020 року) (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що уклавши договір землі із ПП «Дзвін» на відповідних умовах, ОСОБА_1 як орендар висловив свою згоду із такими умовами і тим самим проявив своє волевиявлення. Тотожність цих умов умовам наданого позивачем нового договору оренди землі свідчить про порушення переважного права останнього, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі».
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У березні 2023 року від ПП «Дзвін» надійшов відзив на касаційну скаргу, мотивований незгодою із її доводами та законністю й обґрунтованістю оскаржуваних судових рішень.
В обґрунтування доводів відзиву відповідач вказав, що реалізація переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк можлива лише за наявності волевиявлення сторін. Установивши відсутність волевиявлення орендаря ОСОБА_1 на укладення нового договору оренди землі з ТОВ «Калина Фармінг» та закінчення строку, на який був укладений попередні договір, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про безпідставність позовних вимог. Водночас суди підставно урахували норми статті 627 ЦК України щодо свободи договору.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,44 га, призначена для ведення сільського господарства, розташована на території Білівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, кадастровий номер 66125581000:01:005:0184.
 
30 березня 2011 року між ТОВ «Нива Біла» (тепер ТОВ «Калина Фармінг») та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, за умовами якого останній як орендодавець передав ТОВ «Калина Фармінг» як орендарю в строкове платне користування вказану земельну ділянку строком на 10 років. Цей договір був зареєстрований в управлінні Держкомзему у Чортківському районі Тернопільської області 24 травня 2011 року за № 612550004000377.
 
Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. Цей договір буде вважатися продовженим/поновленим на такий самий строк та на таких самих умовах, якщо орендар не надасть повідомлення про пролонгацію цього договору, але продовжуватиме використовувати землю після закінчення строку оренди, а орендодавець не надасть письмове повідомлення про намір припинити договір за три місяці до закінчення строку оренди (пункт 8 договору).
 
Пунктом 30 договору передбачено, що позивач як орендар має право на першочергове продовження цього договору на новий термін.
 
30 грудня 2020 року ОСОБА_1 надіслав ТОВ «Калина Фармінг» лист-повідомлення про небажання продовжувати термін дії договору оренди своєї земельної ділянки з проханням після закінчення дії договору земельну ділянку не обробляти, не засівати, виділити її в натурі та повернути йому згідно із актом приймання-передачі.  Вказаний лист позивач отримав 14 січня 2021 року.
 
26 лютого 2021 року з метою реалізації свого переважного права на укладення договору оренди спірної земельної ділянки на новий строк на змінених (кращих) умовах ТОВ «Калина Фармінг» направило ОСОБА_1 лист-повідомлення з пропозицією укласти договір оренди на новий строк на кращих умовах із доданим до листа проєктом відповідного договору оренди землі, а також пропозицією виплати додаткової разової винагороди за укладення договору оренди землі на новий строк.
 
22 березня 2021 року ОСОБА_1 повторно повідомив ТОВ «Калина Фармінг» листом-повідомленням про небажання продовжувати термін дії договору оренди спірної земельної ділянки.
 
24 травня 2021 року договір оренди землі від 30 березня 2011 року припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено (пункт 37 договору).
 
21 липня 2021 року ОСОБА_1 та ПП «Дзвін» уклали договір оренди землі № 368, предметом якого є спірна земельна ділянка. Державна реєстрація договору проведена 02 серпня 2021 року (індексний номер 59599203).
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга не містить доводів щодо вирішення судами питання про розподіл судових витрат, а тому відповідно до вимог статті 400 ЦПК України законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у цій частині не перевіряється судом касаційної інстанції.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
У справі, що переглядається, спірні правовідносини виникли між сторонами 30 березня 2011 року.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина перша статті 6 Закону України «Про оренду землі»).
 
Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
 
Законом України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 161-XI) визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 33 Закону № 161-XI по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.
 
Згідно з пунктом 8 договору оренди землі від 30 березня 2011 року після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. Цей договір буде вважатися продовженим/поновленим на такий самий строк та на таких самих умовах, якщо орендар не надасть повідомлення про пролонгацію цього договору, але продовжуватиме використовувати землю після закінчення строку оренди, а орендодавець не надасть письмове повідомлення про намір припинити договір за три місяці до закінчення строку оренди.
 
Суди встановили, що позивач 26 лютого 2021 року повідомив відповідача про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий термін.
 
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 161-XI до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 33 Закону № 161-ХІ орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
 
Листами від 30 грудня 2020 року та від 22 березня 2021 року ОСОБА_1 повідомив ТОВ «Калина Фармінг» про небажання продовжувати термін дії договору оренди спірної земельної ділянки.
 
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 Закону № 161-ХІ для визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року № 594/376/17-ц).
 
Водночас, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону № 161-ХІ, можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини друга-п`ята статті 33 Закону № 161-ХІ) процедури, так і наявності волевиявлення сторін.
 
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2019 року у справі № 902/619/17, від 27 червня 2019 року у справі № 923/925/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 912/1138/19,                               від 17 травня 2022 року у справі № 384/30/21.
 
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 у справі № 908/2314/18 зазначено, що саме лише визнання відмови протиправною не може бути підставою для поновлення договору оренди землі за частинами першою-п`ятою статті 33 Закону № 161-ХІ, оскільки для поновлення договору оренди за цими частинами необхідне погодження обох сторін щодо істотних умов договору.
 
Враховуючи наявність заперечень орендодавця ОСОБА_1 проти поновлення договору оренди землі на умовах, запропонованих у проєкті договору оренди землі від 26 лютого 2021 року, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки реалізація переважного права на укладення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі» процедури та за наявності волевиявлення сторін договору, а у спірних правовідносинах переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося у зв`язку з недосягненням між сторонами домовленості щодо істотних умов договору.
 
Установивши, що після закінчення строку дії договору оренди між орендарем                          і орендодавцем не досягнуто згоди щодо продовження дії договору оренди на змінених умовах, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання укладеним на новий строк договору оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ «Калина Фармінг» у запропонованій позивачем редакції, оскільки орендодавець повідомив орендаря про відсутність наміру продовжувати вказаний договір оренди.
Водночас, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди.
 
За вимогами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
 
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, четвертою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.
 
Зробивши обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення вимог про та визнання договору оренди землі укладеним на новий строк, суди попередніх інстанцій також дійшли правильного висновку про те, що вимоги про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_1 та                                  ПП «Дзвін» договору оренди землі та визнання рішення про державну реєстрацію цього договору незаконним є похідними від задоволення вимог про визнання договору оренди землі укладеним на новий строк, тому не підлягають задоволенню.
 
Ураховуючи, що орендодавець та орендар врегулювали у договорі                                 від 21 липня 2021 року свої відносини на власний розсуд, як це передбачено статтею 6 ЦК України, виконували умови договору узгодженим способом, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач не довів обставин, що свідчили б про недійсність спірного договору оренди землі та порушення його прав при укладанні оспорюваного правочину.
 
Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права при розгляді цієї справи є необґрунтованими.
 
Аргументи заявника про те, що тотожність умов укладеного орендодавцем ОСОБА_1 із новим орендарем ПП «Дзвін» договору оренди землі із запропонованим позивачем проєктом нового договору оренди землі                          від 26 лютого 2021 року та, як наслідок, порушення переважного права останнього, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», зводяться до неправильного розуміння та тлумачення позивачем норм чинного законодавства у контексті виниклих між сторонами правовідносин.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
 
Доводи, наведені у касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.
 
Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Калина Фармінг» залишити без задоволення, а рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року  - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                           
О. М. Осіян 
                                                                                                        
Н. Ю. Сакара