Справа № 125/279/22 
Провадження № 33/801/333/2023
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Питель О. В.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати у цивільних справах Берегового О.Ю.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Барського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 321644 від 18 лютого 2022 року, цього ж дня о 23:11 год. в м. Бар вул. Шпаковича водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «AUDI 80» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, поведінка, яка не відповідає обстановці, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився, також відмовився від проходження такого огляду у КНП «Барська міська лікарня», чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Барського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, про закриття провадження у справі за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Також він подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка мотивована тим, що виклик із суду йому не надходив. На початку березня 2022 року він звернувся в поліцію, щоб дізнатися про рух його справи та йому повідомили, що справу ще оформлюють і потім передадуть в суд.
В подальшому він був зайнятий, часто перебував за межами області, по його справі в поліцію звертався батько, проте йому будь-яку інформацію не надавали оскільки він не був стороною у справі.
17 березня 2023 року він звернувся до Барського районного суду Вінницької області із заявою про те, чи перебуває справа відносно нього в їхньому провадженні. Працівник суду повідомила, що справа за ч.1 ст.130 КУпАП відносно нього вже розглянута і по ній винесено постанову. 20 березня 2023 року він подав повторну заяву про ознайомлення із справою та зняття відповідних копій, цього ж дня останній з нею ознайомився та отримав постанову суду.
На думку апелянта в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази про виклик його в суд в порядку встановленому КУпАП, а саме надіслання йому хоча б однієї судової повістки. Він звертає увагу суду, що відповідно до вимог ст.277-2 КУпАП телефонограма не є доказом належного повідомлення особи про дату і місце судового засідання. При цьому зазначає, що не отримував жодної телефонограми із суду. 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, зокрема клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд приходить до висновку, що дане клопотання належить залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно повернути апелянту, виходячи із наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин.
Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Також, слід зазначити, що при розгляді заяви про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд перевіряє тільки поважність причин пропуску строку або їх відсутність, і не може давати оцінку процесуальним діям та документам по справі або прийнятому судом рішенню.
В заяві про поновлення строку, ОСОБА_1 не наведено ніяких мотивів, які свідчать про те, що він саме з поважних причин не мав можливості своєчасно оскаржити постанову суду. Доводи стосовно того, що постанову суду він не отримував, та його не повідомляли про дату та час розгляду справи, - не можуть бути такими, що доводять поважність пропуску строку на апеляційне оскарження з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 знав про існування адміністративної справи відносно нього, що підтверджується дослідженими апеляційним судом матеріалами справи з яких вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення від 18 лютого 2022 року складено стосовно нього у його присутності. ОСОБА_1 повідомлявся про судові засідання шляхом надіслання телефонограм на 04 квітня 2022 року (а.с.12) та 18 квітня 2022 року (а.с.14), а також на його адресу було направлено копію оскаржуваної постанови суду (а.с.17).
Окрім того, відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.
Для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України», за допомогою якого будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи та стадії її розгляду, тож  ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість дізнатися, як про дати призначення справи так і про результати її розгляду.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постанова Барського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року в справі № 125/279/22 надіслана до реєстру 24 квітня 2022 року та її оприлюднено 25 квітня 2022 року. Тобто, за умови достатньої зацікавленості та здійснення відповідного моніторингу судових рішень,  ОСОБА_1 мав можливість ознайомитись з повним текстом зазначеного судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та міг оскаржити її в апеляційному порядку у встановлений законом строк. У разі ж якщо в процесі ознайомлення із текстом постанови в ЄДРСР у  ОСОБА_1 виникали труднощі щодо його ідентифікації, він не був позбавлений можливості уточнити цю інформацію, шляхом подачі відповідної заяви до канцелярії місцевого суду, однак, цього не зробив, і лише через 10 місяців 28 дні – 28 березня 2023 року звернувся до апеляційною суду з апеляційною скаргою, що не може свідчити про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Отже, вищенаведені обставини вказують на те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання щодо нього 18 лютого 2022 року протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 321644  за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в подальшому самостійно не цікавився ні станом, ні наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, а поставився до цього питання байдуже. 
Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ, як джерело права. Так, у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 наголошується, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.
Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Нормами КУпАП встановлено, що строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення відраховується не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення або дня коли особа дізналась про судове рішення, а з моменту його винесення.
Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).
Наведена ініціатором відповідної заяви причина пропуску строку на апеляційне оскарження не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом і такі обставини мають бути підтверджені скаржником.
Отже, наявність суттєвих перешкод у своєчасній реалізації ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст.294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, ініціатором заяви не наведені і апеляційним судом не встановлені, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.
Таким чином, в задоволенні заяви про поновлення строку апеляційного оскарження особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , слід відмовити, апеляційну скаргу повернути апелянту у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Барського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                О.Ю. Береговий