справа № 760/9981/20 
головуючий у суді І інстанції Українець В.В.                    
провадження № 22-ц/824/3308/2023
головуючий суддя Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
17 квітня  2023 року                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І., 
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сапонова Олександра Вікторовича на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -
в с т а н о в и в :
У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.
Позовну заяву мотивовано тим, що позивач є власницею квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 на четвертому поверсі того ж будинку, що розташована безпосередньо над квартирою АДРЕСА_3 .
Зазначає, що 09 лютого 2020 року сталося залиття квартири позивача, внаслідок якого квартира зазнала ушкоджень, про що комісією житлово- експлуатаційної дільниці № 903 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» 27 лютого 2020 року було здійснено обстеження квартири АДРЕСА_3 . Причиною залиття стало пошкодження шарового крану гарячого водопостачання кухонного стояка квартири АДРЕСА_2 , який було мешканцями замінено самовільно, без погодження з обслуговуючою організацією, тобто залиття відбулося з вини власника квартири АДРЕСА_2 , через його недбале ставлення до наявних у квартирі мереж та комунікацій, про що складено відповідний акт.
Унаслідок залиття квартира позивача потребує термінового поточного ремонту, оскільки згідно з актом, в квартирі позивача зіпсовані стеля, стіни, підлога у кімнаті, коморі, коридорі, кухні, ванній кімнаті та на балконі, також пошкоджені дверні коробки кімнати та ванної кімнати.
Згідно з висновком від 17 березня 2020 року, складеним експертом оцінювачем ТОВ «АЕЛЕКОН» Закір`яровою В.В. , розмір матеріального збитку, завданого квартирі позивача становить 52 491 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача у рахунок відшкодування майнової шкоди 52 491 грн, витрати у зв`язку з залученням експерта-оцінювача для проведення експертизи у розмірі 3 065 грн, витрати за проведення акту обстеження квартири у розмірі 51 грн 36 коп.,  витрати на отримання інформаційної довідки у розмірі 33 грн, витрати на чистку килима, пошкодженого внаслідок залиття, у розмірі 700 грн, а всього 56 640 грн  36 коп.
Крім того, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних переживаннях, емоційних хвилюваннях, порушенні звичайного способу життя позивача, яка будучи пенсіонером і людиною похилого віку, змушена витрачати свої сили, свій час, здоров`я, засоби та матеріальні ресурси на захист своїх прав, не маючи чіткої повноцінної гарантії цього захисту, на шкоду своєму нормальному життю звичайної людини, а це створює вкрай негативне психологічне навантаження на позивача і негативно відображається на стані її здоров`я. Розмір моральної шкоди оцінює у 30 000 грн.
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 52 491 грн на відшкодування майнової шкоди, вартість проведення експертизи у сумі               3 065 грн, 51 грн 36 коп. витрат за проведення акту обстеження квартири,                     3 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 840 грн  80 коп. судового збору.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
 
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довела належними та допустимими доказами залиття належної їй квартири з вини відповідача, а тому остання зобов`язана відшкодувати завдану позивачу майнову шкоду у розмірі 52 491 грн, який підтверджується звітом про оцінку матеріального збитку від 17 березня 2020 року. При цьому відповідач не надала суду доказів на спростування своєї вини у залитті та на спростування визначеного розміру завданої шкоди. Також суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача вартість проведення експертизи та витрати за проведення акту обстеження квартири, які позивач понесла у зв`язку зі зверненням до суду за захистом порушеного права. Крім того, суд  першої інстанції зазначив, що в результаті залиття квартири з вини відповідача ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 зазнала душевних страждань, оскільки отримала негативні емоції та переживала з приводу пошкодження майна, неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, звернення до суду за захистом порушеного права. З урахуванням принципу розумності, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди           у розмірі 3 000 грн.
 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру завданої моральної шкоди та відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 звернулася із апеляційною скаргою.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 .
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 червня                   2021 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу професійну допомогу скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення наступного змісту.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 996 грн 12 коп.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Після закінчення апеляційного розгляду справи до суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права, просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від                     08 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Суд першої інстанції  направляв повістки про виклик до суду за адресою: АДРЕСА_4 , за якою відповідач ніколи не проживала та не була зареєстрована. Зазначене, на думку відповідача, вплинуло на результат розгляду справи, оскільки відповідач не мала змоги довести свою непричетність до залиття належної позивачу квартири. Вважає, що наданий позивачем акт від 09 лютого                    2020 року не можу бути підставою для підтвердження її вини у залитті квартири, оскільки такий складений без огляду належної їй квартири АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу, де остання заперечила проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим.
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про таке.
У апеляційній скарзі наведено доводи про те, що відповідач не була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання у суді першої інстанції, що згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня                      2010 року).
Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина 1 статті 8 ЦПК України).
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина 2 статті 211 ЦПК України).
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини 6,7 статті 128 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зазначив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом.                    В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).
У ЦПК України законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції із підстави неналежного повідомлення у суді першої інстанції особи, яка подала  апеляційну скаргу.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).
Тлумачення частини 1 статті 8, частини 2 статті 211, пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:
обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу;
невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;
розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
Установлено, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва 
від 05 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу на 08 грудня 2020 року.
Судова повістка про виклик до суду на 08 грудня 2020 року була направлена відповідачу на адресу:  
АДРЕСА_4 , однак повернута до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
25 травня 2020 року Солом`янський районний суд міста Києва надіслав відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області та відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної у місті  Києві державної адміністрації запити про місце реєстрації ОСОБА_1 .
На запит суду надійшли відповіді, відповідно до яких ОСОБА_1 за адресою:  АДРЕСА_4 не зареєстрована (а.с. 103, т. 1).
 
08 грудня 2020 року розгляд справи відкладено на 08 червня 2021 року, однак незважаючи на те, що позивач не зареєстрована за вказаною адресою суд першої інстанції направив судову повістку про виклик до суду відповідача на цю адресу. Судова повістка повернулася до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), повернення судової повістки з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не є належним повідомленням про дату судового засідання. 
08 червня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва ухвалив рішення за відсутності відповідача.
 
Відповідно до статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Суд першої інстанції помилково на зазначені вимоги цивільно-процесуального законодавства уваги не звернув, за наявності відомостей про те, що відповідач не зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_4 , та не маючи інших відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача, не здійснив виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів.
Таким чином, суд першої інстанції не вжив всі можливі та допустимі заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання, чим порушив право сторони на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
 
Щодо суті спору
ОСОБА_2 є власником квартири 
АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є власником квартири 
АДРЕСА_5 .
09 лютого 2020 року відбулось залиття квартири ОСОБА_2 , що підтверджується актом комісії ЖЕД № 903 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва»
від 27 лютого 2020 року. 
З акту вбачається, що причиною залиття квартири АДРЕСА_3 є пошкодження шарового крану гарячого водопостачання кухонного стояка квартири АДРЕСА_2 , який було мешканцями замінено самовільно з чавунного на шаровий без погодження з обслуговуючою організацією. 
Внаслідок залиття водою у квартирі АДРЕСА_3 пошкоджено: кімната                   16,4 кв.м. - стеля водоемульсійне фарбування, стіни шпалери рельєфні, підлога ламінат, на якому в місцях з`єднання виявлено здуття, також виявлено пошкодження лиштви та деформація дверної коробки; кладочка                    1,2 кв.м. - стіни водоемульсійне фарбування; коридор 4,3 кв.м. - стеля водоемульсійне фарбування, стіни шпалери рельєфні; кухня 6,7 кв.м. - стеля водоемульсійне фарбування, стіни шпалери рельєфні; пошкодження лиштви та деформація дверної коробки ванної кімнати; на балконі пошкоджена підлога.
Відповідно до звіту про оцінку розміру матеріального збитку, складеного 17 березня 2020 року оцінювачем Закір`яровою В.В. , розмір матеріального збитку завданого квартирі АДРЕСА_1 , з урахуванням фізичного зносу, становить 52 491 грн.
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Зазначений висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.
Для відшкодування майнової та моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Судом установлено, що факт залиття квартири, власником якої є позивач, підтверджується актом комісії ЖЕД № 903 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» від 27 лютого 2020 року.
Причиною затоплення квартири, власником якої є позивач, є пошкодження шарового крану гарячого водопостачання кухонного стояка належної відповідачу квартири АДРЕСА_2 , який було мешканцями замінено самовільно з чавунного на шаровий без погодження з обслуговуючою організацією.
Розмір збитків, завданих внаслідок затоплення квартири позивача, визначений звітом про оцінку розміру матеріального збитку, складеного                     17 березня 2020 року оцінювачем Закір`яровою В.В. , який відповідачем не спростовано.
Вину у завданій позивачу шкоді також відповідачем не спростовано.
Таким чином, позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, а тому завдана позивачу шкода у розмірі 52 491 грн підлягає відшкодуванню відповідачем.
Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами відсутності своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, будучи належним чином не повідомленою у суді першої інстанції, у суді апеляційної інстанції не заявляла та не надала інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Наданий відповідачем разом із апеляційною скаргою висновок головного інженера КП «Хотинтепломережа» Хотинської міської ради від                13 травня 2022 року про те, що акт від 27 лютого 2020 року не підтверджує факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідача, колегія апеляційного суду не бере до уваги, оскільки КП «Хотинтепломережа» Хотинської міської ради не має жодного відношення до обслуговування будинку, в якому знаходяться квартири сторін у справі. Крім того, доказів того, що головний інженер КП «Хотинтепломережа» є експертом у відповідній області знань та може надавати висновок щодо причин затоплення квартири у будинку, який знаходиться у місті Києві, матеріали справи не містять. 
 
Суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, визначивши характер правопорушення та врахувавши вимоги розумності і справедливості, глибину фізичних та душевних страждань, які зазнала позивач у зв`язку з пошкодженням її майна внаслідок залиття, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для відшкодування моральної шкоди, визначає розмір відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 3 000 грн.
Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за проведення оцінки розміру завданої майнової шкоди у сумі 3 065 грн, а також понесені позивачем витрати за проведення акту обстеження квартири у розмірі 51 грн 36 коп.
 
Колегія апеляційного суду вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача  300 грн на оплату додаткового екземпляру звіту про оцінку заподіяної шкоди,  33 грн на отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 700 грн на чистку килима внаслідок залиття не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано доказів, що такі витрати понесені позивачем з вини відповідача та підлягають стягненню в порядку відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири. Крім того, з акту про залиття вбачається, що він не містить інформації щодо пошкодження килиму внаслідок залиття квартири.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України, у відповідності до частин першої, другої якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 
1) у разі задоволення позову - на відповідача; 
2) у разі відмови в позові - на позивача; 
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим                    (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних і з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Також, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
 
Як убачається з матеріалів справи, адвокатом були надані позивачу  адвокатські послуги, а саме: складання та направлення до суду позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок залиття квартири - 2000 грн; складання та направлення до суду заяви про забезпечення позову - 1300 грн; складання та направлення адвокатського запиту до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» - 1000 грн; складання та подання до суду клопотання про витребування доказів у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» - 1000 грн; складання та подання до суду клопотання про витребування доказів у бюро технічної інвентаризації - 1000 грн; складання та направлення до суду клопотання про призначення розгляду справи 1000 грн; участь адвоката у судовому засіданні 18 грудня 2020 року - 1500 грн та 200 грн транспортні витрати; 1500 грн та 200 грн транспортні витрати, як передплата за участь у судовому засіданні, що призначене на 08 червня 2021 року; виїзд в суд адвоката для ознайомлення з матеріалами справи - 500 грн; складання та направлення повідомлення відповідачу про призначення дати розгляду справи - 1000 грн; складання та направлення клопотання з додатками про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - 1000 грн та 100 грн витрати на поштове відправлення.
 
Представником позивача ОСОБА_2. 07 червня 2021 року, до закінчення розгляду справи по суті, подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження надання правничої допомоги позивачу  ОСОБА_2 , адвокатом Скляр М.С. надано договір про надання адвокатських послуг від 01 квітня 2020 року 01-04/20, додаток №1 до договору про надання адвокатських послуг, в якому визначено тарифи на надання правової допомоги та адвокатських послуг, з зазначенням найменування та переліку послуг з надання правової допомоги клієнту та їх вартість, акт прийняття - передачі наданих послуг від 30 квітня 2021 року, квитанцію про отримання адвокатом Скляр М.С. коштів від клієнта                   ОСОБА_2 у розмірі 13 300 грн в якості оплати за надання правової допомоги.  
 
Дослідивши надані документи, суд апеляційної інстанції вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 13 300 грн, витрачені позивачем, є документально підтвердженими, такі є співмірними зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.
 
Разом з цим, враховуючи положення пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу та покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом першої інстанції задоволені позовні вимоги на 67,64% ((58 6607 грн 36 коп. х 100%)/ 86 640 грн 36 коп.), де 58 6607 грн 36 коп. - сума задоволених позовних вимог, а 86 640 грн 36 коп. - сума заявлених позовних вимог, а тому в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню 8 996 грн 12 коп. ((13 300 х 67,64%).
Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 568 грн 71 коп. (840 грн 80 коп. х 67,64%).
 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Ураховуючи вищенаведені обставини щодо неповідомлення   ОСОБА_1 про дату, час і місце засідання суду у контексті доводів апеляційної скарги та положень пункту 3 частини третьої статті 376, частини третьої статті 370 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та постанови Київського апеляційного суду від 24листопада 2021 року щодо апеляційного перегляду цього рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.
 
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сапонова Олександра Вікторовича задовольнити частково.
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 червня 
2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада                      2021 року скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 52 491 грн на відшкодування майнової шкоди,                   3 000 грн на відшкодування моральної шкоди, 3 065 грн на відшкодування витрат за проведення оцінки розміру завданої майнової шкоди, 51 грн 36 коп. витрат за проведення акту обстеження квартири, 8 996 грн 12 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 568 грн 71 коп. судового збору.
 
В іншій частині у задоволені позовних вимог відмовити.
Інформація про боржника: ОСОБА_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ;
 
Інформація про стягувача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 .
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  пунктом  2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
 
Головуючий                                                                               Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                            Р.В. Березовенко
                                                                    
                                                                                                      О.Ф. Лапчевська