Постанова
Іменем України 
 
07 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 459/1490/21
провадження № 61-12807 св 22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В.,               Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Державна митна служба України в особі Львівської митниці;
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2022 року у складі судді Отчак Н. Я. та постанову Львівського апеляційного суду від 10 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У травні 2021 року Галицька митниця Держмитслужби звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати, понесені за зберігання на складі митного органу автомобіля марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 .
 
Протокольною ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 01 жовтня 2021 року замінено позивача Галицьку митницю Держмитслужби на Державну митну службу України в особі Львівської митниці.
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Державної митної служби України в особі Львівської митниці, у якому просив визнати протиправними дії митного органу по вилученню автомобіля марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без належного процесуального та документального його оформлення протоколом вилучення транспортного засобу за встановленою формою; визнати протиправними дії митного органу щодо нарахування йому витрат за зберігання автомобіля марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 552 425, 30 грн і вимагання їх сплати; зобов`язати митний орган утриматись від наступних нарахувань йому витрат за зберігання автомобіля та вимог по сплаті штрафу; визнати протиправною бездіяльність митного органу щодо невиконання постанови Галицького районного суду         м. Львова від 07 липня 2016 року у справі № 461/3698/16 в частині повернення йому автомобіля марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; зобов`язати митний орган повернути йому автомобіль марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без оплати нарахованих митницею витрат за його зберігання; стягнути з митного органу на свою користь матеріальну шкоду (реальні збитки) у                                               розмірі 552 425, 30 грн, які він повинен сплати за повернення автомобіля, та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.
 
Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що Державна митна служба України в особі Львівської митниці протиправно утримує транспортний засіб - автомобіль марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до Галицького районного суду м. Львова                                            від 07 липня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення                                № 461/3698/16 підлягає поверненню. Вважав, що вимога митного органу сплатити штраф, як і вимога про відшкодування витрат на збереження автомобіля на митному складі, як підстави відмови у поверненні автомобіля, не ґрунтується на нормах закону.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2022 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10 жовтня 2022 року, відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Державної митної служби України в особі Львівської митниці до спільного розгляду з первісним позовом та повернуто зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 . 
Суди виходили із того, що оскільки предмет спору за зустрічним позовом між ОСОБА_1 , як фізичною особою, та Державною митною службою України в особі Львівської митниці, як суб`єктом владних повноважень, щодо визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, то такий спір носить публічно-правовий характер та не може бути розглянутий у порядку цивільного судочинства, а віднесений до адміністративної юрисдикції. У зв`язку з вищевказаним суд дійшов висновку про відмову в об`єднанні зустрічної позовної заяви з первісним позовом, оскільки це призведе до порушення положень статті 20 ЦПК України, частини четвертої статті 188 ЦПК України, щодо заборони об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати у порядку різного судочинства.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 жовтня 2022 року й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Підставами касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного судового рішення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі й витребувано цивільну справу 
№ 459/1490/21 із Червоноградського міського суду Львівської області.
 
У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що первісний позов Державної митної служби України в особі Львівської митниці та зустрічний позов ОСОБА_1 стосуються одних і тих самих правовідносин та є взаємопов`язаними. У вказаних первісному та зустрічному позовах однаковими є підстави, а їх спільний розгляд сприятиме правильному вирішенню спору, а задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 виключить повністю чи частково можливість задоволення позову Державної митної служби України в особі Львівської митниці. 
Вважає, що суди незаконно розділили вимоги за первісним позовом та зустрічним позовом на цивільно-правові та адміністративно-правові відповідно, не врахувавши, що у постанові від 27 січня 2022 року в справі № 380/1122/20 Верховний Суд вже визначив характер спірних правовідносин як публічно-правовий, а тому суд першої інстанції не мав відкривати провадження за первісним позовом у порядку цивільного судочинства.
Отже, суд, повертаючи зустрічний позов, порушив положення процесуального законодавства та процесуальні права останнього на доступ до суду, а апеляційний суд ці недоліки не усунув.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2023 року від представника Державної митної служби України в особі Львівської митниці - Тістечка Ю. Я. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про те, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права. Просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У травні 2021 року Галицька митниця Держмитслужби звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати, понесені за зберігання на складі митного органу автомобіля марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 .
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Державної митної служби України в особі Львівської митниці, у якому просив визнати протиправними дії митного органу по вилученню автомобіля марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без належного процесуального та документального його оформлення протоколом вилучення транспортного засобу за встановленою формою; визнати протиправними дії митного органу щодо нарахування йому витрат за зберігання автомобіля марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 552 425, 30 грн і вимагання їх сплати; зобов`язати митний орган утриматись від наступних нарахувань йому витрат за зберігання автомобіля та вимог по сплаті штрафу; визнати протиправною бездіяльність митного органу щодо невиконання постанови Галицького районного суду         м. Львова від 07 липня 2016 року у справі № 461/3698/16 в частині повернення йому автомобіля марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; зобов`язати митний орган повернути йому автомобіль марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без оплати нарахованих митницею витрат за його зберігання; стягнути з митного органу на свою користь матеріальну шкоду (реальні збитки) у                                               розмірі 552 425, 30 грн, які він повинен сплати за повернення автомобіля, та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.
 
Судами також встановлено, що у лютому 2020 року ОСОБА_1 вже звертався з аналогічними позовними вимогами до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди, в порядку адміністративного судочинства у справі 380/1122/20. 
 
У постанові від 27 січня 2022 року в справі № 380/1122/20 Верховний Суд вказав, що відмова митного органу у поверненні позивачу транспортного засобу свідчить про бездіяльність з боку Галицької митниці Держмитслужби щодо повернення майна. Відтак, предметом позову у цій справі є бездіяльність відповідача, внаслідок якої порушено право позивача на майно, а способом захисту порушеного права, про який позивач може просити суд, є визнання такої бездіяльності протиправною і зобов`язання митного органу повернути майно. Крім того, ОСОБА_1 у позовній заяві просив визнати протиправними дії щодо утримання майна на складі, щодо вимоги сплатити штраф та відшкодувати витрати на зберігання автомобіля, зобов`язати відповідача утриматися від наступних нарахувань витрат за зберігання автомобіля, визнати протиправною бездіяльність митного органу щодо невиконання постанови Галицького районного суду м. Львова                                 від 07 червня 2016 року у справі № 461/3698/16-п в частині повернення позивачу автомобіля марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зобов`язати відповідача повернути вказаний автомобіль без оплати нарахованих митницею витрат за його зберігання. З урахуванням встановлених обставини справи, а також вимог та підстав подання позову, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у цьому спорі митний орган відносно позивача здійснює управлінські функції, що у свою чергу є підставою для розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. 
 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі № 380/1122/20 позовна заява ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди за клопотанням позивача була залишена без розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
 
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
 
Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
 
Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.
 
Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
 
За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.
 
Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
 
Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.
 
Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483 цс 19).
 
Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову.
 
Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно звернув увагу на положення статті 20, частини четвертої статті 188 ЦПК України, згідно з якими не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
 
У справі, що переглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що первісний позов Державної митної служби України в особі Львівської митниці стосується стягнення з ОСОБА_1 витрат, понесених за зберігання транспортного засобу на складі митного органу, та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.  
 
За змістом зустрічного позову ОСОБА_1 заявлялися вимоги до Державної митної служби України в особі Львівської митниці про визнання протиправними дій митного органу по вилученню автомобіля марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без належного процесуального та документального його оформлення протоколом вилучення транспортного засобу за встановленою формою; визнання протиправними дій митного органу щодо нарахування йому витрат за зберігання автомобіля марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 552 425,30 грн і вимагання їх сплати; зобов`язання митного органу утриматись від наступних нарахувань йому витрат за зберігання автомобіля та вимог по сплаті штрафу; визнання протиправною бездіяльність митного органу щодо невиконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2016 року у справі № 461/3698/16 в частині повернення йому автомобіля марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; зобов`язання митного органу повернути йому автомобіль марки «VOLVO», модель V40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без оплати нарахованих митницею витрат за його зберігання; стягнення з митного органу на свою користь матеріальної шкоди (реальні збитки) у розмірі 552 425, 30 грн, які він повинен сплати за повернення автомобіля, та моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.
 
Судами попередніх інстанцій враховано, що з лютого 2020 року в провадженні судів адміністративної юрисдикції перебувала справа № 380/1122/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди, у якій ОСОБА_1 заявлялись позовні вимоги, які є аналогічними до вимог зустрічної позовної заяви у справі № 459/1490/21, що переглядається. 
 
Постановою Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 380/1122/20 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у цьому спорі митний орган відносно позивача здійснює управлінські функції, а тому цей спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
 
Отже, у вказаній постанові від 27 січня 2022 року в справі № 380/1122/20 Верховним Судом встановлено публічно-правовий характер правовідносин між ОСОБА_1 та Державною митною службою України в особі Львівської митниці щодо протиправних дій та бездіяльності митного органу по вилученню автомобіля.
 
У справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 27 січня 2022 року в справі № 380/1122/20, правильно вказали, що вимоги за первісним та зустрічним позовами хоча і стосуються спору між тими самими сторонами, але мають вирішуватися за правилами різних юрисдикцій (в порядку цивільного та адміністративного судочинства відповідно).
 
За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно застосував положення пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України щодо повернення зустрічної позовної заяви.
 
Посилання заявника на те, що йому відмовлено у правосудді є помилковими, оскільки повернення зустрічної позовної заяви не перешкоджає зверненню ОСОБА_1 до належного суду (судів).
 
Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, а свідчать про неправильне тлумачення заявником норм процесуального права.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 жовтня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
О. В. Білоконь 
 
Н. Ю. Сакара