ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 квітня 2023року
м. Київ
 
справа № 585/2640/20
провадження № 51-1525 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                           ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 ,
            
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2021 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020200100000527, за обвинуваченням    
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терешів Млинівського району Рівненської області, раніше судимого вироком Луцького міського суду Волинськоїобласті від 06 листопада 2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин, зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:  АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом обвинувачення щодо потерпілої ОСОБА_8 від 26 серпня 2020 року,до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Цим же вироком, ОСОБА_7  визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом обвинувачення щодо потерпілого ОСОБА_9 від 26 серпня 2020 року, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою з альтернативою внесення застави в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 47 580 грн.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання його попереднє ув'язнення з 26 серпня 2020 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року вирок суду першої інстанції щодо  ОСОБА_7 залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 
26 серпня 2020 року, о 17 год 30 хв., на автомобілі «Chevrolet Lacetti», 
д. н. з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , приїхав до автомобільної стоянки на території магазину «Рона» по вул. Залізничній, 143 Б в м. Ромни, де виявив автомобіль «ZAZ Vida», д. н. з. НОМЕР_2 . У подальшому ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, проник до вказаного автомобіля, звідки таємно викрав поліетиленовий білий пакет, в якому знаходилась жіноча сумка чорного кольору, виготовлена зі шкіри, яка належала ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на суму 15 000 грн.
Крім того, згідно обвинувального акта, ОСОБА_7 було пред`явлене обвинувачення у тому, що він 26 серпня 2020 року, близько 18 год 20 хв., на автомобілі «Chevrolet Lacetti», д. н. з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , приїхав до магазину «Шанс» на бульв. Шевченка, 9 в м. Ромни, де виявив припаркований автомобіль «Fiat Тіро», 
д. н. з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 . У подальшому ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, проник до вказаного автомобіля, звідки таємно викрав жіночий рюкзак темного кольору, в якому знаходились мобільний телефон «НUAWEI LUA-U22», грошові кошти в сумі 40 грн та інші дрібні побутові речі, що належали неповнолітній ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 3 000 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що судом першої інстанції в обґрунтування обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 покладено недопустимі та неналежні докази. Так, на думку захисника, недопустимими доказами є протокол огляду автомобіля «Chevrolet Lacetti» від 
26 серпня 2020 року, оскільки на час його складання ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 були фактично затримані працівниками поліції, при цьому протокол затримання був складений значно пізніше, а також протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 27 серпня 2020 року у зв`язку з тим, що вказана слідча дія була проведена під тиском працівників поліції і спростовується показаннями ОСОБА_10 у суді. Такожвчинення вказаної крадіжки  ОСОБА_7 спростовується тим, що не було знайдено пристрій, за допомогою якого відчиняли автомобіль.  
Крім того, вважає, що стороною обвинувачення не встановлена вартість жіночої сумки, викрадення якої інкримінується засудженому, що є підставою для закриття кримінального провадження, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.
Щодо порушень, допущених судом апеляційної інстанції, захисник наполягає на тому, що доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо наведених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не було розглянуто належним чином, а тому рішення, постановлене за наслідками апеляційного перегляду, є не вмотивованим, чим порушено приписи статей 370, 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржених судових рішень, просив касаційну скаргу залишити без задоволення. 
Від захисника ОСОБА_6 та потерпілого  ОСОБА_9 надійшли клопотання про проведення касаційного розгляду за їх відсутності.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що не погоджуючись із визнанням винуватим  ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме за епізодом крадіжки майна потерпілої ОСОБА_8 , захисник оспорює правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, вказує на неповноту судового розгляду, наводить власну оцінку доказам, відмінну від оцінки, що надав суд першої  інстанції. 
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни судових рішень в апеляційному порядку, згідно зі ст. 409 КПК України. 
Суд першої інстанції дослідивши надані стороною обвинувачення докази, встановив, що вина ОСОБА_7 за вказаним епізодом крадіжки майна підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка вказала, що на відеозаписах з камер відеоспостереження магазину бачила саме ОСОБА_7 , протоколом огляду місця події від 26.08.2020, згідно якого був оглянутий автомобіль ОСОБА_10 , у якому була виявлена належна ОСОБА_8 сумка, протоколом проведення слідчого експерименту від 27.08.2020 за участю свідка ОСОБА_10 , який детально розповів про обставини вчинення ОСОБА_7 крадіжки з автомобіля, в якому приїхала потерпіла, а також відеозаписами з камер відеоспостереження магазину «Рона», на яких відображені події, про які розповідав свідок ОСОБА_10 .
Разом з цим, місцевий суд оцінив критично показання свідка  ОСОБА_10 та 
обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки вважав їх такими, що направлені на уникнення останнім кримінальної відповідальності та приховання його злочинних дій.
Таким чином, дотримуючись вимог статей 86, 87, 94 КПК України, місцевий суд визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом викрадення майна ОСОБА_8 .
Слід зазначити, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за вказаним епізодом викрадення майна, був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оцінених судом і є обґрунтованим. 
При цьому суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляційних скарг та спростував посилання сторони захисту стосовно істотних порушень вимог кримінального процесуального закону допущених, на її думку, під час дослідження доказів та при їх оцінці судом першої інстанції.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
В судових рішенняхсудами першої і апеляційної інстанцій наведено переконливі аргументи, чому вони визнали обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом, та чому не взяли до уваги те пояснення події, що надала сторона захисту.
Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів та вважає, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом допустимими й достатніми доказами винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за вказаним епізодом обвинувачення.
Доводи касаційної скарги захисника щодо визнання недопустимими доказами протоколу огляду автомобіля «Chevrolet Lacetti» від 26 серпня 2020 року та протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 27 серпня 2020 року, є аналогічними доводам його апеляційної скарги, які були перевірені апеляційним судом та обґрунтовано визнані безпідставними.
Так, щодо протоколу огляду автомобіля «Chevrolet Lacetti» від26 серпня 2020 року апеляційний суд зазначив, що огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, та мотивів вчинення кримінального правопорушення. Огляд є однією з перших та невідкладних слідчих (розшукових) дій, а також джерелом отримання доказів. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Якщо подія, з приводу якої проводиться огляд, відбулась у житлі чи іншому володінні особи, на проведення такого огляду місця події поширюються вимоги, передбачені 
ст. 30 Конституції України та відповідними положеннями статей 13, 233, 234, 237 
КПК України.
Встановлення наявності та добровільності згоди особи на проведення в її житлі або іншому володінні огляду є важливим для визначення допустимості доказів, отриманих у результаті такого огляду, оскільки за такої згоди немає потреби звертатися до слідчого судді в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України. Тому сторона, яка надає такі докази, має переконати суд у наявності такої згоди та її добровільності. Для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час проведення огляду в житлі чи іншому володінні особи, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію, включаючи поведінку володільця, враховуючи, але не обмежуючись, наявністю підтвердження такої згоди. Судом вірно встановлено, що підставою для проведення огляду місця події (автомобіля) 26.08.2020 стало повідомлення ОСОБА_8 про вчинення крадіжки її майна. З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд автомобіля «Chevrolet Lacetti» з дозволу її законного користувача ОСОБА_10 , що підтверджується розпискою (т. 1 а. п. 191) та за його особистої участі, при цьому 
 ОСОБА_7 та ОСОБА_12 участі в проведенні вказаної слідчої дії не приймали.
ОСОБА_7 був затриманий 26 серпня 2020 року о 23 го. 55 хв., що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (т. 2 а. п. 53-54), а тому доводи скарги, що протокол проведення огляду місця події від 26.08.2020 є недопустимим доказом, колегія суддів вважає неспроможними.
Крім того, суд апеляційної інстанції, спростовуючи довід захисника на предмет допустимості протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 щодо обставин вчинення ОСОБА_7 крадіжки майна ОСОБА_8 ,обґрунтовано зазначив, що жодного доказу на підтвердження застосування тиску з боку працівників поліції до свідка при проведенні з ним слідчого експерименту, встановлено не було.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, а згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України протоколи слідчих експериментів належать до документів та в розумінні ст. 84 цього Кодексу є самостійним джерелом доказів, під час якого слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
В свою чергу показання особи є також самостійним джерелом доказів, порядок отримання яких встановлено ч. 1 ст. 95 КПК України.
Отже, зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому, прокурору показанням, про які йдеться 
у частинах 1 та 4 ст. 95 КПК України.
Якщо відомості повідомлено свідком під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.
Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 23, 84, 95, 99, 103-105, 240 КПК України, колегія суддів зазначає, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 цього Кодексу.
Така позиція Суду узгоджується з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (провадження № 51-6070 кмо19, справа № 740/3597/17).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, проведений із вказаним свідком слідчий експеримент з фототаблицею відповідає вимогам ст. 240 КПК України,  ОСОБА_10 було роз`яснено права і обов`язки, передбачені ст. 66, 67 КПК України, та з`ясовано, чи вони йому зрозумілі. Протокол за результатами проведення цієї слідчої дії свідок підписав без жодних зауважень, заяв та клопотань від нього не надходило. Під час слідчого експерименту  ОСОБА_10 відтворив обставини подій та дії обвинуваченого ОСОБА_7 щодо вчинення інкримінованого кримінального правопорушення (т. 2 а. п. 41-45).
Таким чином, суд першої інстанції цілком правильно послався у вироку на дані, які містяться в протоколі слідчого експерименту від 27.08.2020 за участі свідка 
ОСОБА_10 , як на доказ, що підтверджує винуватість ОСОБА_7 .
Щодо доводів захисника про те, що стороною обвинувачення не встановлена вартість викраденої жіночої сумки, то вони були перевірені судом першої інстанції та обгрунтовано визнані безпідставними. 
Так, на виконання вимог ст. 242 КПК України по кримінальному провадженню була проведена експертиза за результатами якої складено висновок експерта 
№ 19/119/11/1-2171е від 09.10.2020, відповідно до якого визначити ринкову вартість станом на момент вчинення злочину, тобто на 26.08.2020, сумки зі шкіри крокодила не видається за можливе з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку 
(т. 2 а. п. 25-40).
Як зазначила допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 викрадена сумка це подарунок її чоловіка, чеки на неї не збереглися, та зі слів чоловіка вона коштує 15 000 грн, сумка працівниками поліції їй була повернута. Також судом враховано, що кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, є проникнення в інше приміщення, а вартість викраденої сумки відповідає вартості майна за викрадення якого настає кримінальна відповідальність. Крім того, потерпіла ОСОБА_8 з цивільним позовом до засудженого ОСОБА_7 не зверталася.
Верховний Суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та звертає увагу, що не викликає сумнівів той факт, що вчинене  ОСОБА_7 діяння не є адміністративно - караним викраденням майна, оскільки вартість жіночої сумки перевищує розмір дрібного викрадення, а саме 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що на момент вчинення крадіжки становило 210,2 грн.
На переконання колегії суддів, доводи скарги, що вчинення  ОСОБА_7 крадіжки   спростовується тим, що не було відшукано пристрій, за допомогою якого відчинили автомобіль, є безпідставними через те, що відсутність даного пристрою у матеріалах кримінального провадження, не впливає на кримінально-правову кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та не спростовує винуватість ОСОБА_7 , яка підтверджується сукупністю інших достатніх, належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження. 
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження було з`ясовано, що висновки суду апеляційної інстанції є правильними, як стосовно встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , так і відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою скасування судових рішень. 
При цьому, апеляційний суд ретельно перевірив викладені в апеляційних скаргах сторони захисту доводи та правильно зазначив про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку щодо  ОСОБА_7 , тобто встановив, що вирок судом першої інстанції ухвалено відповідно до приписів ст. 370 КПК України. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, Верховним Судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень щодо ОСОБА_7 , тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2021 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                              ОСОБА_3