ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/570/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І.В., Колос І.Б.,
за участю  секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,
представників учасників справи:
позивача -  Дороженко М.О. (адвокат), Свідло Є.В.  (адвокат)
відповідача  -  Кур`ята В.В. (адвокат), Саковець І.В. (адвокат)
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явився
розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
до  акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
про визнання виконавчого напису нотаріуса № 705 таким, що не підлягає виконанню,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович.

ІСТОРІЯ СПРАВИ 

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (далі - ТОВ "ТЛК "Арктика", позивач) звернулося з позовом до акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі - АТ   "Ощадбанк", Банк, відповідач) про визнання виконавчого напису, вчиненого 27.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 705 (далі - виконавчий напис №   705), на іпотечному договорі № 876/31/1-3, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрованому в реєстрі за № 2041 (далі - іпотечний договір), таким, що не підлягає виконанню.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вчинений 27.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. виконавчий напис за реєстровим № 705 на іпотечному договорі №876/31/1-3 від 04.11.2014, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрованому в реєстрі за №2041, не відповідає вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим позивач вказує на існування підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню. При цьому підставою позову зазначено відсутність заборгованості ТОВ "ТЛК "Арктика" перед АТ "Ощадбанк", в рахунок погашення якої було вчинено оскаржуваний виконавчий напис № 705.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

2.2. Рішенням господарського суду міста Києва від 25.05.2021 (суддя Турчин С. О.) позовні вимоги ТОВ "ТЛК "Арктика" задоволено повністю. Визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

2.3. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач 16.03.2016 отримав вимогу відповідача про повернення достроково усієї суми кредиту, нарахованих процентів, пені та штрафів, але її не виконав. Проте суд зауважив, що визначена у заяві відповідача заборгованість була обрахована неправомірно, з порушенням положень пунктів 2.7.2, 7.2.1 кредитного договору та статей 1048, 1050 Цивільного кодексу України. Зокрема, суд зазначив, що були відсутні правові підстави для нарахування АТ   "Ощадбанк" в порядку, визначеному пунктом 2.7.2 кредитного договору, процентів за користування кредитом, неустойки (пені та штрафу) як від суми кредиту, так і від суми процентів за користування кредитом після дати спливу строку дострокового повернення кредиту (припинення строку кредитування). За таких обставин суд констатував, що відповідач не міг задовольнити свої вимоги шляхом вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі. Тому суд дійшов висновку, що виконавчий напис вчинений з порушенням статті 35 Закону України "Про іпотеку", статті 89 Закону України "Про нотаріат", пунктів 1-4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, та пункту 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №   1172.

2.4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 (колегія суддів: Кропивна Л.В., Мартюк А.І., Сітайло Л.Г.) рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі № 910/570/21 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вирішено стягнути з ТОВ "ТЛК "Арктика" на користь АТ "Ощадбанк" 3 405,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги. 

2.5. Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач отримав вимогу відповідача про повернення достроково усієї суми кредиту, нарахованих процентів, пені та штрафів 16.03.2016, але не виконав її. Водночас суд установив, що зобов`язання позивача за кредитним договором підлягало виконанню до повного погашення заборгованості і за умовами кредитного договору (пункт 2.7.2), і за законом (стаття 526 Цивільного кодексу України). Суд констатував, що підставою позову є відсутність безспірної заборгованості, проте позивач не навів власних розрахунків щодо заборгованості. За наведених обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, оскільки позивач не довів існування спору між сторонами щодо заборгованості. Суд апеляційної інстанції зауважив, що місцевий господарський суд всупереч вимогам частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України самостійно вдався до розрахунків заборгованості за відсутності розрахунків позивача, чим порушив принцип рівності та змагальності сторін.

2.6. Постановою Верховного Суду від 30.06.2022 (колегія суддів: Багай Н.О., Берднік І.С., Дроботова Т.Б.) касаційне провадження за касаційною скаргою Glifford Alliance LP на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 закрито. Касаційну скаргу ТОВ "ТЛК "Арктика" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 скасовано, справу № 910/570/21 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

2.7. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 (колегія суддів: Корсак В.А., Владимиренко С.В., Євсіков О.О.) рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2021 скасовано та прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Заяву ТОВ "ТЛК "Арктика" про відвід колегії суддів від 14.11.2022 залишено без розгляду. Стягнуто з ТОВ "ТЛК "Арктика" на користь АТ   "Державний ощадний банк України"   3   405,00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням апеляційної інстанції, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати, а рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2021 залишити без змін.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 

4.2. На думку скаржника, висновки суду апеляційної інстанції спрямовані на встановлення законності та безспірності обрахованої суми заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої вчинено оскаржуваний виконавчий напис, здійснені з неправильним застосуванням положень частини четвертої статті 75 ГПК України, статті 129-1 Конституції України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини першої 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 та Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 911/1558/18, від 22.10.2019 у справі № 910/2039/18, від 21.01.2021 у справі №   906/1077/19, від 05.09.2018 у справі №   921/153/16-г/13, від 28.01.2020 у справі №   917/1335/18, від 22.10.2018 у справі № 910/2039/18, від 28.07.2022 у справі №   922/1995/17.

4.3. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права зазначених вище, у випадку, якщо суд дійде висновку щодо нерелевантності зазначених вище справ до правовідносин з яких виник спір у даній справі.

4.4. Скаржник, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про те, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, а саме статтю 2 ГПК України, що на думку скаржника є підставою для скасування судового рішення відповідно до частини третьої статті 310 ГПК України.

4.5. З тексту касаційної скарги вбачається, що скаржник з посиланням на пункт 1 частини першої статті 310 ГПК України також зазначає про те, що постанову апеляційної інстанції "винесено незаконним складом суду". Обґрунтовуючи зазначену підставу оскарження, скаржник зазначає, що ними подана заява про відвід, яка:
- в порушення статті 32 ГПК України колегія суддів не розглянула 17.11.2022;
- безпідставно (на думку скаржника) визнана як зловживання процесуальними правами.

4.6. Крім того, скаржник подав пояснення, в яких просив врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 щодо застосування норм статей 1048, 1050 Цивільного кодексу України (ухваленій після подання касаційної скарги у цій справі).

5. Доводи інших учасників справи

5.1. АТ "Ощадбанк" 17.05.2023 звернулося до Касаційного господарського суду з відзивом на касаційну скаргу, в прохальній частині якого містилося клопотання про поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу у справі №   910/570/21.

5.2. Вказане клопотання аргументоване неотриманням ухвали Верховного Суду від 14.03.2023 про відкриття касаційного провадження, яким визначено строк для подання відзиву до 03.04.2023. Натомість, вказується, що відповідачем отримана лише ухвала Верховного Суду від 17.04.2023, якою зазначену справу прийнято до провадження іншою колегією суддів та призначено до розгляду на 11.05.2023. Такі обставини, на думку відповідача, є поважною причиною пропуску строку, визначеного касаційною інстанцією, для підготовки та подання відзиву на касаційну скаргу ТОВ "Арктика".

5.3. Колегія суддів Касаційного господарського суду, розглянувши клопотання відповідача, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

5.4. Згідно зі статтею 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

5.5. Відповідно до частини 1 статті 295 ГПК України зазначено, що учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

5.6. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінченні цього строку, чи з ініціативи суду (частина 2 статті 119 ГПК України).

5.7. Водночас, в силу вимог статті 42 ГПК України, учасники справи користуючись рівними процесуальними правами, мають право знайомитися з матеріалами справи, та зобов`язанні добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

5.8. Ухвала Верховного Суду від 14.03.2023 (оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень України 16.03.2023) направлена а адресу скаржника 15.03.2023, та отримана 16.03.2023 (про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованого відправлення, яке повернулося на адресу Верховного Суду 20.03.2023, докази чого наявні в матеріалах справи). Крім того, 04.05.2023 представником відповідача - адвокатом Саковець Іриною Василівною подано клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 11.05.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, що вкотре свідчить про обізнаність відповідача про відкрите касаційне провадження та відповідне право на подання відзиву, передбачене положеннями статті 295 ГПК України. Отже, в зазначеному випадку подання відзиву на касаційну скаргу в установлений судом строк залежала виключно від волевиявлення відповідача, тобто мала суб`єктивний характер.

5.9. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову відповідачу в поновленні строку на подання відзиву на касаційну скаргу позивача.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, таке.

6.1. Між публічним акціонерним банком "Державний ощадний банк України" та ТОВ   "ТЛК "Арктика" 04.11.2014 укладений кредитний договір №876/31/1, до якого в подальшому сторонами вносилися зміни згідно з додатковими договорами від 29.12.2014 №1, від 20.04.2015 №2, від 03.08.2015 №3 (далі - кредитний договір).

6.2. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 100   000   000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути відповідні кошти та сплатити проценти і інші платежі за користування кредитними коштами в порядку та на умовах, встановлених договором.

6.3. Згідно з пунктом 2.2 кредитного договору кредит надається одноразово з остаточним терміном повернення не пізніше 30.08.2019.

6.4. Відповідно до пункту 2.3 кредитного договору в редакції додаткового договору №2 від 20.04.2015 сторони погодили погашення кредиту в строки згідно з графіком: щомісячно протягом 2016 року в останній робочий день кожного календарного місяця у розмірі 2083333,33 грн; щомісячно протягом 2017 року в останній робочий день кожного календарного місяця у розмірі 2083333,33 грн; щомісячно протягом 2018 року в останній робочий день кожного календарного місяця у розмірі 2083333,33 грн; щомісячно з січня до липня 2019 року (включно) в останній робочий день кожного календарного місяця у розмірі 2812500,00 грн; 30.08.2019 у розмірі 2812500,12 грн.

6.5. За змістом пункту 2.7 кредитного договору, сторони домовилися, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором. Проценти нараховуються Банком за фіксованою процентною ставкою. При нарахуванні та сплаті процентів за користування кредитом сторони повинні керуватись наступним:

- проценти за користування кредитом розраховуються Банком на основі процентної ставки в розмірі 21 процентів річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором (підпункт 2.7.1);

- проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно та до повного погашення заборгованості за цим договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як 1 (один) повний день користування кредитом, а день повернення кредиту (його частини) до розрахунку процентів не включається (підпункт 2.7.2);

- нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця до останнього числа звітного місяця або до дня повернення позичальником кредиту (або його частини) проценти (з урахуванням положень пункту 2.7.4 цього договору) повинні бути сплачені позичальником не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а в разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 10.12.2014. В період з березня 2015 року до травня 2015 року включно розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами, які повинен сплатити позичальник становить: за березень 2015 року - 1   000   000,00 грн; за квітень 2015 року - 1   000   000,00 грн; за травень 2015 року - 1   000   000,00 грн. Різниця процентів, нарахованих за користування кредитом за період з 01.03.2015 до 31.05.2015, та таких, що мають бути сплачені за ставкою 21% річних, - повинна бути сплачена позичальником протягом періоду з 01.01.2016 до 31.12.2016 включно щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, рівними частинами, а в разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту (підпункт 2.7.3 в редакції додаткового договору №2 від 20.04.2015);

- у випадку порушення зобов`язань позичальника, встановлених пунктами 5.3.6 та 5.3.14 цього договору, Банк встановлює процентну ставку в розмірі 23 % річних, починаючи з першого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому відбулось порушення зобов`язань позичальника, та закінчуючи останнім днем місяця, в якому таке зобов`язання буде виконане/дотримане. Сторони досягли згоди, що встановлення процентної ставки за користування кредитом відповідно до цього пункту договору не є зміною в односторонньому порядку умов цього договору (пункт 2.7.4).

6.6. 04.11.2014 між ПАТ "Державний ощадний банк України" (іпотекодержатель) та ТОВ   "ТЛК "Арктика" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір №876/31/1-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2041 (далі - іпотечний договір).

6.7. Відповідно до іпотечного договору ТОВ "ТЛК "Арктика" у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ   "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46 а; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер 3222486200:04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер 3222486200:04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.

6.8. Відповідно до пункту 3.1.5 іпотечного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання за кредитним договором та/або обов`язків за цим договором, а також в інших випадках, передбачених цим договором, законодавством, кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі, включаючи: основну суму боргу (кредит) відповідно до умов зобов`язання, проценти за користування кредитом, комісії, неустойки (пені, штрафи) та інші платежі і санкції, що передбачені та/або які випливають із зобов`язання, а також витрати, пов`язані з невиконанням або неналежним виконанням іпотекодавцем умов кредитного договору та/або цього договору, витрати іпотекодержателя, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором та зі зверненням стягнення на предмет іпотеки за цим договором (в тому числі витрати, пов`язані з реалізацією предмета іпотеки та вартістю послуг незалежного експерта - суб`єкта оціночної діяльності), а також витрати на утримання і збереження предмета іпотеки.

6.9. Згідно з пунктом 3.1.6 іпотечного договору іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою за цим договором, а якщо вимога не буде задоволена, незалежно від настання строку виконання зобов`язання, - звернути стягнення на предмет іпотеки.

6.10. Положеннями пункту 3.1.12 іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель має право надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушених зобов`язань за кредитним договором та/або цим договором, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, та у порядку, передбаченому цим договором та законодавством, звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо протягом тридцятиденного строку вказана письмова вимога залишена без задоволення або задоволена не в повному обсязі.

6.11. Відповідно до пункту 6.1 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених цим договором та законодавством, в тому числі, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені кредитним договором, іпотекодавець не поверне (повністю або частково) іпотекодержателю суму кредиту, та/або не сплатить проценти за користування кредитом, та/або не сплатить комісії та/або іншу заборгованість, платежі, неустойки (пені, штрафи), що передбачені та/або випливають із зобов`язання, у тому числі у випадку одноразового прострочення будь-якого зобов`язання, що складає зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором, а також у випадках, якщо будь-яка з гарантій/запевнень або будь-який документ, надані іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявляться (стануть) недійсними.

6.12. За змістом підпункту 6.2.2 пункту 6.2 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема: у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

6.13. На виконання умов кредитного договору Банком було надано позичальнику кредитні кошти у розмірі 100   000   000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 05.11.2014 №1, а позичальником за час користування такими коштами було здійснено їх часткове повернення у розмірі 2   500   000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками.

6.14. Листом від 12.11.2015 №34/4-12/5661-11792 АТ "Ощадбанк" звернулося до ТОВ   "ТЛК "Арктика" з повідомленням про те, що у зв`язку з невиконанням позичальником вимог підпункту 5.3.6 пункту 5.3 кредитного договору АТ "Ощадбанк" на підставі пункту 2.7.4 кредитного договору встановлює процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 23% річних.

6.15. Листом від 10.03.2016 №55/2-06/340-2042 АТ "Ощадбанк" направило на адресу ТОВ   "ТЛК "Арктика" вимогу про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, у якій вказувало, що позичальником не виконано установлений підпунктом 5.3.2 кредитного договору обов`язок своєчасно, у визначені договором строки, сплачувати плату за користування кредитом, внаслідок чого прострочена заборгованість за кредитним договором станом на 09.03.2016 складає у загальному розмірі 113   059   309,41 грн, у тому числі:
- строкова заборгованість за кредитом - 93 333 334,34 грн;
- прострочена заборгованість за кредитом - 4   166   666,66 грн;
- строкова заборгованість за процентами - 3   577   529,19 грн;
- прострочена заборгованість за процентами - 9   952   330,43 грн;
- пені - 1 342 326,62 грн;
- 3% річних - 90 219,61 грн;
- інфляційних втрат - 147   026,56 грн;
- штраф за порушення умов іпотечного договору - 449   877,00 грн.
У вимозі Банк вказав, що в порядку, визначеному пунктом 3.3 кредитного договору, відкликає кредит та вимагає не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів з моменту вручення цієї вимоги повністю повернути кредит і сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, які будуть донараховані на дату погашення заборгованості.

6.16. 27.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. на іпотечному договорі був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №705, відповідно до якого запропоновано в рахунок часткового погашення простроченої заборгованості ТОВ "ТЛК "Арктика" перед Банком за процентами та штрафними санкціями за період з 15.03.2016 до 15.03.2017 за кредитним договором в сумі 60779032,54 грн, з яких:
- прострочена заборгованість за процентами - 23 994 249,95 грн;
- загальна сума штрафних санкцій в розмірі 36 297 282,59 грн, в тому числі: загальна сума пені - 20046605,78 грн; загальна сума 3% річних - 3415480,22 грн; загальна сума інфляційних втрат - 12835196,59 грн; сума штрафу за порушення підпункту 7.2.6 кредитного договору - 487500,00 грн.

6.17. Предметом спору є право позивача на іпотечне майно, щодо якого, на думку позивача, безпідставно вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. виконавчий напис на копії іпотечного договору. Банк у безспірному порядку звернув стягнення з метою часткового погашення простроченої заборгованості за процентами та штрафними санкціями перед АТ "Ощадбанк" за кредитним договором, нарахованими у період з 15.03.2016 до 15.03.2017 (включно), в сумі 60779032,54 грн, з яких: прострочена заборгованість за процентами - 23994249,95 грн; загальна сума штрафних санкцій в розмірі 36297282,59 грн, в тому числі: загальна сума пені - 20046 605,78 грн; загальна сума 3% річних - 3415480,22 грн; загальна сума інфляційних втрат - 12835196,59 грн; сума штрафу за порушення підпункту 7.2.6 кредитного договору - 487500,00 грн.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Причиною спору у цій справі стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Підставою позову є відсутність, на думку позивача, заборгованості ТОВ "ТЛК "Арктика" перед АТ   "Ощадбанк", в рахунок погашення якої було вчинено оскаржуваний виконавчий напис № 705.

8.2. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

8.3. Главою 14 "Вчинення виконавчих написів "Закону України "Про нотаріат" визначений порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема, норми статті 88 цього Закону встановлюють, що нотаріус  вчиняє  виконавчі  написи,  якщо  подані  документи підтверджують    безспірність    заборгованості    або       іншої 
відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що  з  дня виникнення  права  вимоги  минуло  не  більше  трьох  років,  а  у відносинах між підприємствами, установами та  організаціями  -  не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,  законом встановлено інший строк давності,  виконавчий  напис  видається у межах цього строку. 

8.4. Аналогічні положення містяться у пункті 3.1 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок).

8.5. Отже, правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

8.6. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

8.7. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

8.8. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

8.9. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. 8.10. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

8.11. Основними (обов`язковими) умовами для вчинення нотаріусом виконавчого напису є: 1) наявність (існування) заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем станом на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, безспірність такої заборгованості; 2) дотримання заявником при пред`явлені нотаріусу вимоги, за якою видається виконавчий напис, встановленого законом строку давності.

8.12. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

8.13. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішеного по суті спору щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

8.14. Верховний Суд, направляючи справи на новий розгляд, зазначив, зокрема, що під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду слід:

1) достеменно установити строк (термін) виконання зобов`язань сторін, а також установити з урахуванням умов кредитного договору та вимог цивільного законодавства наявність/відсутність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно до висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник, та з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі 910/17048/17;

2) перевірити та установити відмінність/тотожність сторін спору, предмета та підстав позову у справі № 910/6097/17 (за позовом ТОВ "ТЛК "Арктика" до АТ "Ощадбанк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса №705 таким, що не підлягає виконанню) та справі № 910/570/21.

8.15. Під час нового розгляду справи суд апеляційної інстанції, з врахуванням вказівок Верховного Суду, зазначив, зокрема, про те, що виходячи із принципу свободи договору, умови кредитного договору фактично свідчать про те, що сторони погодили право банку нарахувати, та обов`язок позичальника   сплатити проценти за користування кредитними коштами методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно та до повного погашення заборгованості за цим договором, а в разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту.   Сторонами кредитного договору, за їх власною згодою визначено порядок встановлення останнього дня фактичного користування кредитними коштами.

8.16. Судом апеляційної інстанції      встановлено, що   прострочена заборгованість ТОВ "ТЛК "Арктика" перед Банком за процентами та штрафними санкціями за період з 15.03.2016 до 15.03.2017 за кредитним договором складає - 60779032,54 грн, з яких:
- прострочена заборгованість за процентами - 23 994 249,95 грн;
- загальна сума пені - 20 046 605,78 грн;
- загальна сума 3% річних - 3 415 480,22 грн;
- загальна сума інфляційних втрат - 12 835 196,59 грн;
- сума штрафу за порушення підпункту 7.2.6 кредитного договору - 487 500,00 грн.

8.17. Колегією апеляційного господарського суду арифметично перевірено зазначений розрахунок заборгованості (власних розрахунків щодо заборгованості позивач не навів) та вказано, про те, що сукупністю належних та допустимих доказів підтверджено наявність зазначеної заборгованості, строк оплати якої настав, станом на день вчинення виконавчого напису нотаріуса від 27.03.2017 №705.

8.18. Судом апеляційної інстанції, на виконання вказівок Верховного Суду щодо встановлення   відмінності/тотожності сторін спору, предмета та підстав позову у справі №   910/6097/17 та справі № 910/570/21 зазначено, що у даному випадку правові та   фактичні підстави позову у справі № 910/6097/17 та справі № 910/570/21 є різними. А тому, за висновком колегії суду апеляційної інстанції, відсутні підстави для застосування вимог пункту 3 частини першої   статті 231 ГПК України, та пункту 2 частини першої   статті 175 ГПК України.      

8.19. Щодо безпосередньо доводів скаржника, то касаційна скарга мотивована, зокрема тим, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 та Верховного Суду від 14.01.2020 у справі №  911/1558/18, від 22.10.2019 у справі №   910/2039/18, від 21.01.2021 у справі №  906/1077/19, від 05.09.2018 у справі №   921/153/16-г/13, від 28.01.2020 у справі №   917/1335/18, від 22.10.2018 у справі №   910/2039/18, від 28.07.2022 у справі №   922/1995/17.

8.20. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу. 

8.21. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.22. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.23. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.24. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.25. Касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.26. Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.27. Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду. 

8.28. Колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

8.29. На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.30. Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.31. Водночас колегія суддів зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

8.32. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

8.33. Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду. 

8.34. Водночас, Верховний Суд в силу приписів статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові судів попередніх інстанцій чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

8.35. Отже, за результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Судом встановлено, що постанови, на висновки щодо застосування норм права, в яких посилається скаржник  у своїй касаційній скарзі, були прийняті за іншої, ніж у цій справі, фактично-доказової бази, тобто за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами,  доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) і прийнято судове рішення. 

8.36. Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування при оцінці окремих обставин даної справи висновків Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 та Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 911/1558/18, від 22.10.2019 у справі №910/2039/18, від 21.01.2021 у справі №   906/1077/19, від 05.09.2018 у справі №   921/153/16-г/13, від 28.01.2020 у справі №   917/1335/18, від 22.10.2018 у справі №910/2039/18, від 28.07.2022 у справі №   922/1995/17, з огляду на відмінності встановлених судами фактичних обставин зазначених справ від обставин даної справи, що мали істотне значення для їх вирішення. 

8.37. За відсутності подібності правовідносин, суд касаційної інстанції згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8.38. Щодо посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду про застосування норм права, зазначених у розділі 4 цієї постанови, колегія суддів зазначає таке.

8.39. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.40. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

8.41. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно). При цьому формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

8.42. Верховний Суд зазначає, що фактично доводи скаржника у цій частині зводяться до питання оцінки судом апеляційної інстанції доказів у справі і заперечення скаржником встановлених судами обставин на підставі оцінених доказів, намагання переоцінити докази, яким надана оцінка судом апеляційної інстанції, без урахування меж розгляду справи касаційним судом, а також предмета і підстав позову у цій справі. Тому у Верховного Суду відсутні й підстави для формування висновку щодо питання застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах.

8.43. З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги про необхідність формування окремого висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, зазначених в розділі 4 цієї постанови, у спірних правовідносинах є безпідставними.

8.44. Доводи ТОВ "ТЛК "Арктика", викладені у заяві щодо необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду після подання касаційної скарги, відхиляються, оскільки в цій справі мали місце інші фактичні обставини.

8.45. Щодо посилання скаржника на преюдиційні обставини у справі №910/10374/17, то колегія суддів критично оцінює їх з урахуванням того, що підставою для визнання у межах справи №910/10374/17 виконавчих написів №779 та №780 такими, що не підлягають виконанню, стало недотримання нотаріусом процедури їх вчинення, а не відсутність у вимогах Банку ознак безспірності або відсутність грошових вимог як таких.

8.46.  Отже, Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на недоведення позивачем заявлених доводів та не спростування скаржником висновків апеляційного суду. 

8.47. Що ж стосується доводів касаційної скарги, обґрунтованих з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини першої статті 310 ГПК України), Верховний Суд зазначає таке.

8.48. Скаржник з посиланням на пункт 1 частини першої статті 310 ГПК України також зазначає про те, що постанову апеляційної інстанції «винесено незаконним складом суду». Обґрунтовуючи зазначену підставу оскарження, скаржник зазначає, що ним подана заява про відвід, яка:
- в порушення статті 32 ГПК України колегія суддів не розглянула 17.11.2022;
- безпідставно (на думку скаржника) визнана як зловживання процесуальними правами.

8.49. З матеріалів справи вбачається, що представником позивача подано до суду апеляційної інстанції заяву від 14.11.2022, яка надійшла до суду 15.11.2022. Зазначена заява не містить посилання на Главу 3 ГПК України, відтак відповідні норми не застосовувалися судом апеляційної інстанції, що виключає можливість порушення судом апеляційної інстанції статті 32 ГПК України, про що зазначено скаржником в касаційній скарзі. Зазначену заяву розглянуто судом апеляційної інстанції та залишено без розгляду з мотивів, наведеній в оскаржуваній постанові.

8.50. З урахуванням викладеного суд відхиляє доводи скаржника про розгляд цієї справи неповноважним складом суду, що виключає скасування оскаржуваного судового рішення на підставі пункту 1 частини першої статті 310 ГПК України.

8.51. Суд касаційної інстанції в силу положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.52. Натомість, як відзначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" (заява № 24465/14), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу "Брумареску проти Румунії, заява № 28342/95). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа "Рябих проти Росії", заява №   52854/99), існування яких скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.53. Відповідна практика Європейського суду з прав людини застосовується Касаційним господарським судом на підставі статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", згідно з якою суди застосовують названу Конвенцію та відповідну практику як джерело права.

8.54. У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.55. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі та ключові питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах зазначених в розділі 4 цієї постанови, не підтвердилися, не спростовують висновків господарського суду апеляційної інстанції, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а в частині підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судове рішення апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 зі справи №  910/570/21 з підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 зі справи №   910/570/21 з підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктами 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України,  залишити без задоволення.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 у справі №   910/570/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    І. Бенедисюк 

Суддя                                                                                                    І. Булгакова

Суддя                                                                                                    І. Колос