ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

13 квітня 2023 року                                                            м. Чернівці
справа № 720/2367/22
провадження 22-ц/822/299/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.
секретар Собчук І.Ю. 

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції

встановив:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позов обгрунтовано наступним. 18 червня 2022 року поліцейським СРПП ВП № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького РВП ГУНП в Чернівецькій області сержантом поліції Паладієм В.П. його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, за якою накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.
18 червня 2022 року о 00:42 годині поліцейським СРПП ВП № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області сержантом поліції Тоака М.І. було безпідставно складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 451319 відносно ОСОБА_1 за те, що нібито він 18.06.2022 року о 00:22 годині по вул. Горянській в с. Топорівці керував т/з марки VOLKSWAGEN GOLF в стані алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю із порожнини рота та нестійка ходьба, прилад Драгер 1,14 проміле, чим порушив п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Позивач вказує, що ним було поданий адміністративний позов до Новоселицького районного суду Чернівецької області про скасування вищевказаних постанов.
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2022 року було задоволено вказаний адміністративний позов (ЄУН 720/1174/22), скасовано постанову серії БАБ № 865417 від 18 червня 2022 року відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАП. При винесенні вказаного рішення, суд посилався на недоведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та неможливість достовірно встановити даний факт, відтак і відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 
Постановою Новоселицького районного суду Чернівецьокї області від 02 серпня 2022 року (ЄУН720/1215/22) було закрито провадження по адміністративній справі відносно позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, враховуючи те, що протоколом про адміністративне правопорушення та матеріалами які додаються до нього не доведено факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .
Позивач вказує, що незаконні дії відповідача призвели до того, що йому було завдано матеріальної шкоди, крім того, складання протоколу про адміністративне правопорушення та незаконне притягнення до адміністративної відповідальності заподіяло моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу вказаного факту за місцем проживання та місцем роботи, у зв`язку з побоюванням громадського осуду, позбавленням можливості користуватися спеціальним правом щодо керування транспортним засобом, необхідністю нести витрати на правничу допомогу.
Так, за час судової тяганини позивач постійно знаходився у стресовій ситуації внаслідок викликів до суду, необґрунтованих звинувачень, тривалого судового процесу, судових засідань, пліток, що розповсюджувалися по всій області, внаслідок цього нього відбулось погіршення стану здоров`я.
Враховуючи викладене, позивач вважає, що відшкодування моральної шкоди еквівалентної 25 000 гривень буде вважатися такою, що відповідає вимогам розумності і справедливості.
Позивач просив стягнути з Державного бюджету на його користь завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 21 450 гривень – витрати на правничу допомогу в адміністративних справах, моральну шкоду в розмірі 25 000 гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 19 500 гривень, а також судові витрати. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 25000грн моральної шкоди, двічі 21450грн матеріальної шкоди, 992,40грн судового збору, 19500грн витрат на правничу допомогу. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області просить скасувати рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області зазначає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки у позивача відсутні законні підстави для відшкодування за рахунок державного бюджету матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю їх.
В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивачем доведено завдання йому матеріальної шкоди та понесених судових витрат.
Зі змісту оскаржуваного рішення, в ньому взагалі не було досліджено наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди та щодо стягнення судових витрат по даній справі у відповідності до вимог чинного законодавства, а також правових висновків Верховного суду.
Судом першої інстанції безпідставно, за відсутності достатньої кількості належних та допустимих доказів, задоволено вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заподіяної матеріальної шкоди представник позивача додав акт надання послуг правової допомоги та розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу на суму 21 450 грн та на суму 19 500 грн, з якої неможливо встановити обґрунтованість заявленого розміру матеріальної шкоди та взагалі наявність підстав для її відшкодування.
Апелянт вважає, що вищевказаний доказ є недостатнім для встановлення обставини завдання позивачу матеріальної шкоди.
Крім того, позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно позовною заявою, не надавши жодних належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли, розмір шкоди. Слід враховувати, що інколи дії суб`єктів владних повноважень викликають негативні емоції, однак не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які завдають моральної шкоди. Позивачем не надано доказів настання внаслідок складання протоколу про адміністративне правопорушення негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про душевні страждання позивача та моральну шкоду. Факт захисту своїх прав у суді сам по собі не є негативним наслідком немайнового характеру, який підтверджує спричинення душевних страждань та моральної шкоди. Позивач не довів, що дії відповідача викликали у нього біль, муку або страждання.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 02 серпня 2022 року у справі 720/1215/22 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Крім того, рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2022 року в справі № 720/1174/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову поліцейського СРПП ВП № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького РВП ГУНП в Чернівецькій області сержанта поліції Паладія Вадима Павловича серії БАБ № 865417 від 18 червня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП за якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн., оскільки оскаржувана постанова не відповідає ч. 2 ст. 2 КАС України.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2023 року слід задовольнити частково.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено в повному обсязі завдану йому матеріальну та моральну шкоди.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Оскільки підставою для відшкодування шкоди позивачу є встановлена преюдиційним судовим рішенням закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.
Таким чином, шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах ( пункт 35 постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 27 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).
Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц провадження № 14-515 цс 19). 
Доводи апелянта, що позивачем зазначено неналежного відповідача є безпідставним, враховуючи те, що хоча в справі відповідачем є Головне управління національної поліції в Чернівецькій області, однак зі змісту позову вбачається, що позивач просив стягнути заподіяну йому шкоду з Державного казначейства України. Враховуючи зазначене, для уникнення надмірного формалізму, суд не вбачає підстав для відмови в позові саме з цих мотивів. 
Встановлено, що постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 02 серпня 2022 року у справі 720/1215/22 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2022 року в справі № 720/1174/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову поліцейського СРПП ВП № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького РВП ГУНП в Чернівецькій області сержанта поліції Паладія Вадима Павловича серії БАБ № 865417 від 18 червня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП за якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн., оскільки оскаржувана постанова не відповідає ч. 2 ст. 2 КАС України.
       Отже, судовими рішеннями встановлено неправомірність дій працівників патрульної поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.
Беручи до уваги, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності безпідставно, незаконне притягнення до адміністративної відповідальності позивача призвело до завдання йому моральної шкоди, яка виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права, а тому наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди.
При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод.
При визначенні розміру завданої позивач моральної шкоди, суд виходить з наступних обставин.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).
Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. 
Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Доводи позивача щодо спричинення йому глибоких і тривалих моральних страждань та заподіяння йому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі саме 25 000 грн жодним чином не доведені. 
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 26 січня 2021 року у справі №335/5271/17, суд, встановлюючи протиправність дій суб`єкта владних повноважень та, відповідно, наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суди не мають своїм обов`язком присуджувати розмір вказаної шкоди виключно в тій сумі, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Суди, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, повинні виходити із засад розумності та справедливості.
Зважаючи на доведеність факту відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, враховуючи обставини справи та нетривалість у часі конфліктного випадку, справедливим у даній ситуації буде визначити розмір моральної шкоди в 3000 грн. 
       Що стосується стягнення матеріальної шкоди, колегія суддів зазначає наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 21 450грн, а саме грошових коштів, сплачених ним за послуги адвоката згідно з договором про надання правничої допомоги у зв`язку із розглядом адміністративних справ. 
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Отже, плата за юридичні послуги належить до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.
За своєю правовою природою витрати на правничу допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.
Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.
Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09.
У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).
Законодавством не  передбачено можливості стягнення витрат на оплату правничої допомоги в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правничу допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від  19.09.2019 у  справі № 925/245/19.
       Враховуючи зазначене, позовні вимоги про стягнення 21450грн матеріальної шкоди є безпідставними і задоволенню не підлягають, отже рішення суду в цій частині слід скасувати. 
Відповідно до ст. ст. 133, 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування та зміни рішення суду першої інстанції, розподіл судових витрат слід змінити пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволено на 6,5%, відповідно, апеляційна скарга задоволена на 93,5%. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 64,48грн (992,40 * 6,5%) на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу позову, відповідно слід стягнути з позивача на користь відповідача 1393,15грн (1488,60 * 93,5%) на відшкодування судового збору за апеляційну скаргу. Враховуючи зазначене, різницю в розмірі 1328,67грн (1393,15 – 64,48) слід стягнути з позивача на користь відповідача. 
Враховуючи відсоток задоволення позову, витрати на правничу допомогу також підлягають частковому задоволенню, пропорційно задоволенню позову, а саме в сумі 1267,50грн (19500 *6,5%).

       Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції порушені норми процесуального та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для зміни рішення в частині розміру моральної шкоди з 25000 грн на 3000 грн та скасування рішення в частині стягнення матеріальної шкоди.
       Розподіл судових витрат слід змінити та стягнути з позивача 1328,67грн на користь відповідача судового збору, та стягнути з державного бюджету України на користь позивача 1267,50грн витрат на правничу допомогу. 
Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області задовольнити частково. 
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2023 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 розміру моральної шкоди змінити з 25000грн на 3000грн.
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2023 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди скасувати, в задоволенні цих вимог – відмовити. 
Розподіл судових витрат змінити. Стягнути з ОСОБА_1 1328,67грн судового збору на користь Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області. 
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1267,50грн витрат на правничу допомогу. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                   І.Б. Перепелюк

Судді                   Н.К. Височанська
                                      
І.М. Литвинюк