Справа № 129/285/18
Провадження № 22-ц/801/1011/2023, 22-ц/801/900/2023
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року	Справа № 129/285/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.
за участю секретаря судового засідання: Ковальчук О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 129/285/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності
за апеляційними скаргами відповідачки ОСОБА_3 на:

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року про визнання подання відповідачкою ОСОБА_3 заяви про відвід судді Ковганича С.В. зловживанням процесуальними правами та залишення заяви відповідачки ОСОБА_3 про відвід судді Ковганича С.В. залишено без розгляду;

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про зупинення розгляду справи та призначення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи;

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року про визнання подання ОСОБА_3 заяви про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року зловживанням процесуальними правами та повернення заявнику, та про застосування до ОСОБА_3 заходів процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805.20 грн. в дохід державного бюджету;

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області  від 02 березня 2023 року про визнання подання  ОСОБА_3 заяви про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року повторним зловживанням процесуальними правами, повернення заяви відповідачці та застосування до  ОСОБА_3 заходів процесуального примусу у виді штрафу в розмірі двох  прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5368 грн. в дохід державного бюджету, 
постановлені у складі судді Ковганича С. В., -

встановив:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Гайсинського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (т.1 а.с. 1).
Рух справи в судах першої інстанції
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 березня 2018 року зазначену позовну заяву залишено без руху для виправлення недоліків заяви (т. а.с. 18).
26 березня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали уточнюючу позовну заяву до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (т. 1 а.с. 25-26).
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 березня 2018 року доповідач суддя Дєдов С.М. задовольнив свою заяву про самовідвід (т. 1 а.с. 29).
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 березня 2018 року року доповідач суддя Швидкий О.В. задовольнив свою заяву про самовідвід (т.1 а.с. 33).
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 02 квітня 2018 року доповідач суддя Ковчежнюк В.М. задовольнив свою заяву про самовідвід (т.1 а.с. 37).
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2018 року доповідач суддя Бондар О.В. задовольнив свою заяву про самовідвід (т.1 а.с. 41).
Згідно із протоколом щодо неможливості автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05 квітня 2018 року призначення не відбулося. Не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи (т. 1 а.с. 43).
Згідно з розпорядженням голови Гайсинського районного суду Вінницької області Ковчежнюка В.М. від 05 квітня 2018 року справу передано до Ладижинського міського суду Вінницької області, який найбільш наближений територіально до Гайсинського районного суду Вінницької області (т. 1 а.с. 44).
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року суддя Патраманський І.О. відкрив провадження у справі (т. 1а.с. 52).
Відповідно до частини 1 статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
14 травня 2018 року ОСОБА_4 , який не є відповідачем у справі пред`явив зустрічний позов про визнання права власності незаконним, що набуте відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі підробленого Краснопільською сільською радою Гайсинського району Вінницької області заповіту ОСОБА_5 від 10 січня 2008 року (т. 1 а.с. 56-58).
29 травня 2018 року ОСОБА_4 подав заяву про внесення змін до пред`явленого ним 14 травня 2018 року зустрічного позову (т.1 а.с. 93-95).
02 червня 2018 року відповідачка ОСОБА_3 пред`явила зустрічний позов про визнання заповіту недійсним, а набуті відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із застосуванням обману права на часткову власність на житловий будинок та земельні ділянки на підставі підробленого Краснопільською сільською радою Гайсинського району Вінницької області заповіту ОСОБА_5 від 10 січня 2008 року незаконними (т. 1 а.с. 115-117).
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 14 червня 2018 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено (т. 1 а.с. 122).
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 14 червня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без руху для виправлення недоліків (т. 1 а.с. 123-124).
25 червня 2018 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяву про призначення судових будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертиз (т. 1 а.с. 135-136).
14 жовтня 2018 року відповідачка ОСОБА_3 подала заяву про внесення змін до пред`явленого нею та залишеного судом першої інстанції без руху зустрічного позову (т. 1 а.с. 169-171).
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року доповідач суддя Патраманський І.О. задовольнив свою заяву про самовідвід (т.1 а.с. 178).
Згідно із протоколом щодо неможливості автоматичного розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2018 року призначення не відбулося. Не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи (т. 1 а.с. 181).
Згідно з розпорядженням в.о. голови Ладижинського міського суду Вінницької області Патраманського І.О. від 17 жовтня 2018 року справу передано до Тульчинського міського суду Вінницької області, який найбільш наближений територіально до Ладижинського районного суду Вінницької області (т. 1 а.с. 182).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року суддя Саламаха О.В. прийняв справу до свого провадження та призначив підготовче судове засідання на 17 грудня 2018 року о 13.00 год. (т. 1 а.с. 191).
У зв`язку із закінченням повноважень судді Соломахи О.В. розпорядженням керівника апарату Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 січня 2019 року призначено повторний автоматичний розподіл справи (т. 1 а.с. 212).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2019 року суддя Ковганич С.В. прийняв справу до свого провадження та призначив справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 27 травня 2019 року о 13.00 год. (т. 1 а.с. 217).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2019 року зустрічну позову заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним визнано неподаною та повернуто позивачці разом зі всіма доданими до неї документами, а також заяву ОСОБА_3 про внесення змін, доповнень та уточнень до зустрічної позовної заяви (т. 1 а.с. 217).
Роз`яснено ОСОБА_3 , що повернення зустрічної позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви ((т.1 а.с. 218).
16 квітня 2019 року ОСОБА_4 , який не є учасником справи, звернувся до суду із заявою про роз`яснення ухвали суду першої інстанції від 25 лютого 2019 року про визнання неподаною зустрічної заяви ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 237-238).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2019 року заяву ОСОБА_4 повернуто заявнику (т. 1 а.с. 243).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_3 про зупинення розгляду справи до вирішення справи № 129/2825/19 у Гайсинському районному суді Вінницької області за скаргою ОСОБА_4 на неправомірну бездіяльність Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області, Немирівської місцевої прокуратури під час досудового розслідування кримінального провадження № 12018020120000350 від 08 серпня 2018 року (т. 2 а.с. 64).
25 червня 2019 року ОСОБА_3 пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача Краснопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області та Гайсинська державна нотаріальна контора про визнання заповіту ОСОБА_5 від 10 січня 2008 року недійсним, нікчемним і незаконним, який посвідчений на підставі шахрайських дій, зловживання довірою та обману, самоправства, зловживання владою або службовим становищем та службового підроблення (т. 2 а.с. 65-69).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року у задоволенні клопотання представника позивача про залишення зустрічного позову без розгляду відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача Краснопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області та Гайсинська державна нотаріальна контора про визнання заповіту ОСОБА_5 від 10 січня 2008 року недійсним, нікчемним і незаконним, який посвідчений на підставі шахрайських дій, зловживання довірою та обману, самоправства, зловживання владою або службовим становищем та службового підроблення, повернуто відповідачці ОСОБА_3 (т. 2 а.с.70).
05 лютого 2020 року ОСОБА_3 повторно пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача Краснопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області та Гайсинська державна нотаріальна контора про визнання заповіту ОСОБА_5 від 10 січня 2008 року недійсним, нікчемним і незаконним, який посвідчений на підставі шахрайських дій, зловживання довірою та обману, самоправства, зловживання владою або службовим становищем та службового підроблення (т. 2 а.с. 102-106).
03 березня 2020 року відповідачка ОСОБА_3 заявила відвід судді-доповідачу Ковганичу С.В. (т. 2 а.с. 108-109).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 березня 2020 року в задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_3 про відвід судді Ковганича С.В. відмовлено.
Роз`яснено про право відповідачки ОСОБА_3 на апеляційне оскарження судових рішень у визначених законом випадках (т. 2 а.с. 112-113).
15 квітня 2020 року відповідачка ОСОБА_3 подала заяву відвід судді-доповідачу Ковганичу С.В. з тих же підстав, що зазначені у заяві від 03 березня 2020 року та повторно зустрічну позовну заяву разом із примірником зустрічної позовної заяви із заявою про поновлення строку (т. 2 а.с. 126; 127-137).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 квітня 2020 року заяву відповідачки ОСОБА_3 про відвід судді Ковганича С.В. залишено без розгляду на підставі частини 3 статті 44 ЦПК України, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції визнав такі дії відповідачки зловживанням процесуальними правами (т. 2 а.с. 139).
15 травня 2020 року ОСОБА_3 подала заяву про роз`яснення ухвали суду від 15 квітня 2020 року про залишення її заяви про відвід судді Ковганича С.В. без розгляду (т. 2 а.с. 153-155).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 травня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз`яснення ухвали суду від 15 квітня 2020 року відмовлено (т. 2 а.с. 156).
12 червня 2020 року ОСОБА_3 подала заяву про колегіальний розгляд справи та повторно зустрічну позовну заяву разом із примірником зустрічної позовної заяви із заявою про поновлення строку (т. 2 а.с. 161-162; 163-171).
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд серед іншого вирішує питання про прийняття зустрічного позову, якщо це питання не булу вирішено раніше.
24 червня 2020 року ОСОБА_3 подала заяву про зупинення провадження у справі (т. 2 а.с.176).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 червня 2020 року у задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_3 про колегіальний розгляд справи відмовлено.
Заяву відповідачки ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі задоволено.
Зупинено підготовче провадження у справі №129/285/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності до набрання законної сили рішення у справі № 129/3268/18 за позовом ОСОБА_4 до Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області , треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Гайсинська державна нотаріальна контора Вінницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним (т. 2 а.с. 181-182).
Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2021 року у справі № 129/3268/18, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 24 лютого 2022 року та постановою Верховного Суду від 27 червня 2022 року за позовну заяву ОСОБА_4 до Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області , треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Гайсинська державна нотаріальна контора Вінницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним залишено без розгляду (т.2 а.с. 196;197; 198-199).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2022 року підготовче засідання у справі поновлено (т. 2 а.с. 200).
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 30 липня 2021 року у справі № 148/938/19 (провадження № 2/930/540/21), залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року та постановою Верховного Суду від 01 вересня 2022 року, відмовлено у задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи на стороні відповідача: Краснопільська сільська рада Гайсинського району Вінницької області, Гайсинська державна нотаріальна контора Вінницької області про визнання заповіту ОСОБА_5 від 10 січня 2008 року недійсним, нікчемним і незаконним, який посвідчений на підставі шахрайських дій, зловживання довірою та обману, самоправства, зловживання владою або службовим становищем та службового підроблення (т. 2 а.с. 224-226; 227-230; 231-237).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2022 року у задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_3 про зупинення розгляду справи відмовлено.
Клопотання представника позивачів про призначення судової будівельно-технічної експертизи задоволено частково.
Призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлені питання про можливість виділення в натурі спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ? частини, що належить співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Надати можливі варіанти такого виділення. Визначити ринкову вартість домоволодіння та відповідно ? його частини.
Підготовче провадження у справі зупинити на час проведення експертиз (т. 2 а.с.239-240).
10 листопада 2022 року ОСОБА_3 у супровідному листі на адресу Тульчинського районного суду Вінницької області вказала, що надсилає заяву про роз`яснення ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2022 року про відмову у задоволенні її заяви про зупинення розгляду справи та про призначення судової будівельно-технічної експертизи (т. 3 а.с. 1)
Заява про роз`яснення ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2022 року про відмову у задоволенні її заяви про зупинення розгляду справи та про призначення судової будівельно-технічної експертизи міститься на аркушах 1 - 4 в окремому матеріалі.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2022 року зазначена заява ОСОБА_3 залишена без руху для усунення недоліків (аркуш 6 в окремому матеріалі).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2022 року визнано неподаною заяву ОСОБА_3 про роз`яснення ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2022 року про відмову у задоволенні її заяви про зупинення розгляду справи та про призначення судової будівельно-технічної експертизи (аркуш 11 в окремому матеріалі).
04 січня 2023 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про роз`яснення ухвали Тульчинського районного суду від 09 грудня 2022 року (аркуш 15-16 окремих матеріалів).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 січня 2023 року заяву ОСОБА_3 про роз`яснення ухвали Тульчинського районного суду від 09 грудня 2022 року повернуто заявнику без розгляду, оскільки не підписана заявницею ОСОБА_3 (аркуш 17 окремих матеріалів).
07 листопада 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якого відповідачка вказує своїм представником, подали заперечення щодо призначення і проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи Вінницьким відділенням НДІСЕ, в якій просили внести зміни та доповнення до ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2022 року (т. 3 а.с.2-3).
13 лютого 2023 року на адресу Тульчинського районного суду Вінницької області надійшов лист від Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 06 лютого 2023 року щодо погодження більш розумного строку проведення експертизи та забезпечення попередньої оплати за проведення експертизи відповідно до рахунку № 2665 від 30 листопада 2022 року (т. 3 а.с. 11).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 лютого 2023 року підготовче провадження поновлено (т. 3 а.с. 12).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року визнано подання відповідачкою ОСОБА_3 заяви про відвід судді Ковганича С.В. зловживанням процесуальними правами.
Заяву відповідачки ОСОБА_3 про відвід судді Ковганича С.В. залишено без розгляду (т. 3 а.с. 33-34).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про зупинення розгляду справи відмовлено.
За клопотанням представника позивачів призначено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу (т. 3 а.с. 35-36).
Ухвала Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року в частині призначення судової будівельно-технічну експертизу за своїм змістом є тотожною змісту ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2022 року (т. 2 а.с. 239-240).
02 лютого 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції із заявою про роз`яснення ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2022 року про визнання неподаною її заяви про роз`яснення ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2022 року та ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 січня 2023 року про повернення її заяви про роз`яснення ухвали Тульчинського районного суду від 09 грудня 2022 року (а.с. 1-2 в окремих матеріалах).
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року визнано подання ОСОБА_3 заяви про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року зловживанням процесуальними правами.
Заяву ОСОБА_3 про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року повернуто заявнику.
Застосовано до ОСОБА_3 заходи процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805.20 грн. в дохід державного бюджету (аркуш 7-8 в окремих матеріалах).
02 березня 2023 року на електрону пошту Тульчинського районного суду Вінницької області повторно надійшла заява ОСОБА_3 про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року з аналогічним змістом.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року визнано подання ОСОБА_3 заяви про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року повторним зловживанням процесуальними правами.
Заяву ОСОБА_3 про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року повернуто відповідачці.
Застосовано до ОСОБА_3 заходи процесуального примусу у виді штрафу в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5368 грн. в дохід державного бюджету (аркуш 18 в окремих матеріалах).
На всі ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області  від 02 березня 2023 року ОСОБА_3 подала апеляційні скарги, одночасно з якими подавала заяви про зміни і доповнення до цих апеляційних скарг, в яких посилається на те, що порушення судом першої інстанції норм процесуального призвело до неправильного вирішення усіх процесуальних питань.
Просила усі оскаржувані ухвали скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рух справа в суді апеляційної інстанції
Апеляційна скарга ОСОБА_3 на ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року, надійшла до Вінницького апеляційного суду 27 березня 2023 року.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року з Тульчинського районного суду Вінницької області витребувано справу № 129/285/18.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року залишено без руху для усунення недоліків.
З часу залишення апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_3 без руху, нею були подані ще апеляційні скарги на ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року, які вона подавала одночасно із заявами про зміни і доповнення до цих апеляційних скарг
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 06 червня 2023 року о 09 год. 40 хв. В приміщення Вінницького апеляційного суду.
Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.
В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.
06 червня 2023 року від представника позивачів - адвоката Кугутюка О.В. надійшла заява з проханням провести розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
06 червня 2023 року ОСОБА_4 , який не є учасником справи подав до суду заяву про долучення письмових документів, а саме виписку із медичної картки ОСОБА_3 від 05.06.2023року.
Положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань цивільного судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Розумність строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (рішення Європейського суду з прав людини у справі G. B. проти Франції).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").
ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (пункт 45 рішення від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03).
Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява №19164/04).
Відповідно до частини 1 та 2 статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.
Системний аналіз змісту статей 371 та 372 ЦПК України дає підстави вважати, що встановлені законом строки розгляду апеляційної скарги мають правове значення при вирішенні питання про відкладення розгляду апеляційної скарги і що саме такий підхід при застосуванні зазначених норм процесуального права узгоджується із принципом диспозитивності цивільного судочинства, згідно з яким, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 статті 13 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Мотиви і висновки апеляційного суду в частині перегляду справи в межах доводів і вимог апеляційної скарги на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про зупинення розгляду справи та про задоволення клопотання представника позивачів про призначення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертиз
Установлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20 листопада 2009 року належить ? частини жилого будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с 13; 14-16).
Позивачці ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20 листопада 2009 року належить ? частини жилого будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с 12; 14-16).
Частка відповідачки ОСОБА_3 у спільній частковій власності становить ? частини жилого будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 14-16).
Отже, спірний житловий будинок з господарськими будівлями є спільною частковою власністю сторін, які не досягли згоди щодо користування ним.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа, як передбачає частина перша статті 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
Аналогічна за змістом норма міститься у статті 321 ЦК України.
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
Для цього у справі проводиться будівельно-технічна експертиза. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.
Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.
Відповідно до роз`яснень, наданим судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Повторно задовольняючи клопотання представника позивачів про призначення судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи суд першої інстанції виходив з того, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та що сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.
Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі у зв`язку із її захворюванням суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не надала належних доказів, а саме медичної довідки із зазначенням захворювання, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу.
Відповідно до пункту 2 частини1 статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадк у захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу.
Такі висновки суду першої інстанції є законними і обґрунтованими.

Мотиви і висновки апеляційного суду в частині перегляду справи в межах доводів і вимог апеляційної скарги на ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року щодо визнання дій ОСОБА_3 зловживанням процесуальними правами та застосування до неї заходів процесуального примусу у вигляді штрафу
Відповідно до частини1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У пункті 3 частини другої статті 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що компенсують порушення цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за наявність предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.
Якщо подання скарги, заяви, порушення визнається зловживанням процесуальними правами, суд з відповідної справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, порушення (частина третя статті 44 ЦПК України ) .
Суд зобов`язаний вживати заходи для запобігання зловживання процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасника судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України ).
Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 06.09.2018, справа №552/2378/17).
Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені статтею 43 ЦПК України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
У постанові КЦС ВС від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18. зроблено висновок, що зловживання процесуальними правами - це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах.
Вирішуючи питання про визнання повторно заявленого відповідачкою ОСОБА_3  відводу судді зловживанням процесуальними правами, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка  ОСОБА_3 з аналогічних підстав вже заявляла відводи 04 березня та 15 квітня 2020 року. Водночас їй роз`яснювались положення частини 4 статті 36 ЦПК України про те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Отже, коли особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право є зловживанням правом.
Відповідно до частини 3 статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року визнано подання відповідачкою ОСОБА_3 заяви про відвід судді Ковганича С.В. зловживанням процесуальними правами.
Заяву відповідачки ОСОБА_3 про відвід судді Ковганича С.В. залишено без розгляду (т. 3 а.с. 33-34).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Зі змісту зазначеної процесуальної норми вбачається, що незрозумілим є судове рішення, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Підставою для роз`яснення судового рішення є утруднення чи неможливість його виконання.
Частиною другою статті 271 ЦПК України передбачено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Виходячи із змісту положень зазначених норм, суд може роз`яснити судове рішення у разі, якщо нечітким або незрозумілим є зміст його резолютивної частини, як для осіб, щодо яких воно ухвалене, так і для осіб, які будуть здійснювати його примусове виконання.
02 лютого 2023 року на електрону пошту Тульчинського районного суду Вінницької області від відповідачки ОСОБА_3 надійшла заява про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року.
Аналогічну заяву про роз`яснення ухвали суду від 09 грудня 2022 року ОСОБА_3 вже подавала 04 січня 2023 року
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 січня 2023 року заяву ОСОБА_3 про роз`яснення ухвали Тульчинського районного суду від 09 грудня 2022 року повернуто заявнику без розгляду, оскільки не підписана заявницею ОСОБА_3 (аркуш 17 окремих матеріалів).
Вирішуючи питання про визнання повторно поданої відповідачкою ОСОБА_3 заяви про роз`яснення ухвали суду від 09 грудня 2022 року зловживанням процесуальними правами із застосуванням заходів процесуального примусу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачці ОСОБА_3 вже неодноразово роз`яснювалися про неприпустимість зловживання процесуальними правами та наслідки таких зловживань, що саме по собі не вплинуло процесуальну поведінку відповідачки.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року визнано подання ОСОБА_3 заяви про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року зловживанням процесуальними правами.
Заяву ОСОБА_3 про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року повернуто заявнику.
Застосовано до ОСОБА_3 заходи процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805.20 грн. в дохід державного бюджету (аркуш 7-8 в окремих матеріалах).
Відповідно до частини2 статті 148 ЦПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
02 березня 2023 року на електрону пошту Тульчинського районного суду Вінницької області повторно надійшла заява ОСОБА_3 про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року з аналогічним змістом.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року визнано подання ОСОБА_3 заяви про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року повторним зловживанням процесуальними правами.
Заяву ОСОБА_3 про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року повернуто відповідачці.
Застосовано до ОСОБА_3 заходи процесуального примусу у виді штрафу в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5368 грн. в дохід державного бюджету (аркуш 18 в окремих матеріалах).
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. (Постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19 (провадження № 61-9218св21).
Добросовісність учасників судового процесу зокрема полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.
За таких обставин, поведінка відповідачки ОСОБА_3 не може бути розцінена як добросовісна, а її право на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції таким, що підлягає захисту.
Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом також враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі RuizTorija v. Spain серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Оскільки оскаржуваними ухвалами не закінчено судовий розгляд справи по суті, тому апеляційним судом не вирішується питання про судові витрати.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 367; 374; 375; 381; 382; 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 на ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року залишити без задоволення та залишити без змін:
Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року про визнання подання відповідачкою ОСОБА_3 заяви про відвід судді Ковганича С.В. зловживанням процесуальними правами та залишення заяви відповідачки ОСОБА_3 про відвід судді Ковганича С.В. залишено без розгляду;
Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про зупинення розгляду справи та призначення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи;
Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року про визнання подання ОСОБА_3 заяви про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року зловживанням процесуальними правами та повернення заявнику, та про застосування до ОСОБА_3 заходів процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805.20 грн. в дохід державного бюджету;
Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року про визнання подання ОСОБА_3 заяви про роз`яснення ухвал суду від 09 грудня 2022 року та від 04 січня 2023 року повторним зловживанням процесуальними правами, повернення заяви відповідачці та застосування до ОСОБА_3 заходів процесуального примусу у виді штрафу в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5368 грн. в дохід державного бюджету.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун