ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/438/23 Справа № 205/8622/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

       головуючого        Городничої В.С.,
       суддів                Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

       розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2022 року у цивільній справі за позовом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до ОСОБА_1 , третя особа: Державна казначейська служба, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,-

                                       В С Т А Н О В И Л А:

       У жовтні 2021 року Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернулось до суду з вищезазначеним позовом (т. 1 а.с. 1-14), посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 26 грудня 2005 року по 18 грудня 2017 року обіймала посади державного, старшого державного, головного державного виконавця. 
У період часу з 04 травня 2011 року по 11 квітня 2016 року обіймала посаду старшого державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, з 19 грудня 2017 року - начальника Межівського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, з 20 грудня 2017 року - заступника начальника Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області. 
З 2013 року у Ленінському ВДВС Дніпропетровській області на примусовому виконанні перебувало зведене виконавче провадження № 37242938 відносно боржника ОСОБА_3 , до складу якого входило три виконавчих провадження: № 36994380 з примусового виконання виконавчого листа № 2-809/2011 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «АКБ «Новий» заборгованості за кредитним договором у розмірі 175 104,80 грн, 1 820 грн судових витрат, № 37054468 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1778/2011 від 16 березня 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованості у розмірі 93 913,02 грн та № 371462530 з виконання виконавчого листа № 2-1778/2011 від 16 січня 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованості у розмірі 469,57 грн. 
У ході виконання зведеного виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_3 державним виконавцем Єремєєвою О.О. було підготовлено та передано відповідні документи, необхідні для примусової реалізації нерухомого майна - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало боржникові. 
На електронних торгах 22 грудня 2014 року домоволодіння було придбано ОСОБА_4 , яким перераховано на розрахунковий рахунок Ленінського ВДВС Дніпропетровського МЮУ грошові кошти у розмірі 229 325,25 грн, а також організаторові електронних торгів ДП «Інформаційний центр» МЮ України грошові кошти у загальному розмірі 12 069,75 грн. 
05 лютого 2015 року державним виконавцем Єремєєвою О.О. було складено акт про проведення електронних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна - домоволодіння АДРЕСА_1 . 
Після отримання акту про проведені електронні торги з метою реєстрації права власності на придбане ним домоволодіння ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса. 
Постановою нотаріуса від 25 лютого 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що на час проведення електронних торгів майно належало не боржникові ОСОБА_3 , а іншій особі. 
24 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Ленінського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, ДП «Інформаційний центр» МЮУ та Держави в особі Державної казначейської служби України про визнання електронних торгів недійсними та відшкодування шкоди. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року та постановою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року, з держави в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 стягнуто 241 395 грн, інфляційні збитки за період з січня 2015 року по лютий 2017 року у розмірі 139 526,32 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 
Судовими рішеннями було встановлено, що порушення прав ОСОБА_4 відбулося саме з вини старшого державного виконавця Єремєєвої О.О. 
На виконання зазначеного рішення 21 травня 2019 року відбулося безспірне списання коштів державного бюджету у розмірі 385 921,32 грн. 
Безспірне списання коштів державного бюджету стало підставою порушення дисциплінарного провадження. 
З метою повної та об`єктивної перевірки виконання посадових обов`язків державним службовцем ОСОБА_1 , встановлення умов та причини вчинення дій, що сприяли заподіянню матеріальної шкоди та визначення наявності вини, характеру та тяжкості дисциплінарного проступку, комісією були досліджені обставини та перевірені факти в частині накладення арешту на майно боржника ОСОБА_3 у зведеному виконавчому провадженні № 37242938 та передачі майна на реалізацію. Дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_1 не винесла постанови про накладення арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 , не зважаючи на приписи ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідачем систематично (неодноразово) 15 березня 2013 року, 01 квітня 2013 року, 17 травня 2013 року, 11 червня 2013 року, 08 липня 2013 року та 12 серпня 2013 року не було винесено постанови про накладення арешту на домоволодіння, належне боржникові. 
Відповідно до наказу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 1588-к від 29 квітня 2021 року управлінням було порушено дисциплінарне провадження відносно заступника начальника Новокодацького ВДВС м. Дніпра ОСОБА_1 , під час здійснення якого комісією було досліджено правомірність дій та бездіяльність державного службовця, яка полягає у недотриманні відповідачем посадових обов`язків та норм законодавства про виконавче провадження та наявності матеріальної відповідальності за спричинену Державному бюджету шкоди, ступінь вини у заподіянні такої шкоди. 
Також склад цивільного правопорушення встановлено судовим рішенням №205/2460/16-ц. 
Дії відповідача є неправомірними, оскільки вчинені з порушенням встановленої законодавством процедури та порядку проведення торгів з реалізації майна боржника, що мали причинно-наслідковий зв`язок між діями та спричиненням матеріальної і моральної шкоди у загальному розмірі 385 921,32 грн та визначений ступінь вини державного виконавця Єремєєвої О.О. у розмірі 50 %. 
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року з ПАТ «АК «Новий» на користь Новокодацького ВДВС м. Дніпра було стягнуто 135 446,64 грн, які 17 серпня 2020 року Новокодацьким ВДВС м. Дніпра було перераховано до Державного бюджету України. 
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2019 року з АТ «ПроКредит Банк» на користь Новокодацького ВДВС м. Дніпра стягнуто 72 255,58 грн, які 07 травня 2020 року перераховані ВДВС до Державного бюджету України. 
Таким чином, до Державного бюджету України було перераховано суму у загальному розмірі 207 702,22 грн. 
Невідшкодованими залишаються збитки, завдані Державному бюджету України державним виконавцем Єремєєвою О.О. та начальником ВДВС Никитюком І.П., у загальному розмірі 178 219,10 грн. 
З урахуванням ступеню вини відповідача, враховуючи приписи ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про державну службу» та залишку невідшкодованих збитків Державному бюджету у розмірі 178 219,10 грн, сума грошових коштів, яка має бути стягнутою з ОСОБА_1 в порядку регресу становить 89 109,55 грн. 
04 серпня 2021 року позивачем на адресу ОСОБА_1 було направлено пропозицію № 09-72/3126 про відшкодування до 13 серпня 2021 року шкоди у розмірі 89 109,55 грн, яку відповідачем залишено без задоволення. 
       На підставі викладеного, просило суд стягнути з ОСОБА_1 в порядку регресу на користь Державного бюджету України грошові кошти у розмірі 89 109,55 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270 грн на користь позивача.
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2022 року позовні вимоги Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до ОСОБА_1 , третя особа: Державна казначейська служба, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу - задоволено в повному обсязі.
Стягнуто в порядку регресу з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету грошові кошти у розмірі 89 109,55 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) судовий збір у розмірі 2 270 грн (т. 2 а.с. 139-142).
       Не погодившись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального права, не вірне застосування норм матеріального права, на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (т. 2 а.с. 145-174).
       Позивач по справі Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скористалось своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України та подало відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (т. 3 а.с. 39-67).
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
       Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що наказом Державної виконавчої служби Дніпропетровської області № 194-к від 28 грудня 2005 року ОСОБА_1 призначено на посаду державного виконавця ДВС у Ленінському районі з 26 грудня 2005 року на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 49).
Наказом Державної виконавчої служби Дніпропетровської області № 700-к від 19 липня 2006 року ОСОБА_1 переведено на вакантну посаду державного виконавця ДВС у Ленінському районі м. Дніпропетровська (т. 1 а.с. 50).
Відповідно до наказу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області №80-к від 22 березня 2007 року ОСОБА_1 було призначено на посаду державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ (т. 1 а.с. 52).
Наказом Головного управління юстиції у Дніпропетровській області № 770-к від 10 травня 2011 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшого державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ (т. 1 а.с. 53).
Згідно з наказом № 1561-к від 18 квітня 2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного виконавця Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області (т. 1 а.с. 55).
Наказом начальника Головного територіального управління МЮУ № 3336-к від 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Межівського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області (т. 1 а.с. 57).
На підставі наказу Головного територіального управління МЮУ № 3338-к від 20 грудня 2017 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області (т. 1 а.с. 58).
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2017 року (т. 1 а.с. 37-41), залишеним без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року (т. 1 а.с. 42-45) та постановою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 46-48), визнано недійсними електронні торги від 22 грудня 2014 року з реалізації домоволодіння АДРЕСА_1 між Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ та ОСОБА_4 , стягнуто з держави в особі Державної казначейської служби України суму у розмірі 241 395 грн, індекс інфляції за період з січня 2015 року по лютий 2017 року у розмірі 139 526,32 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, вирішено питання судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Відповідно до наказу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 1588-к від 29 квітня 2021 року було порушено дисциплінарне провадження відносно заступника начальника Новокодацького ВДВС м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_1 з метою визначення ступеню вини, характеру і тяжкості вчиненого нею дисциплінарного проступку, затверджено склад дисциплінарної комісії (т. 1 а.с. 59, 60).
За результатами подання дисциплінарної комісії за результатами розгляду дисциплінарної справи стосовно заступника начальника Новокодацького ВДВС м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єремєєвої О.О. було досліджено обставини і перевірено факт накладення арешту на майно боржника та передачу його на реалізацію і встановлено, що на примусовому виконанні у Ленінському ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебувало зведене виконавче провадження № 37242938 відносно ОСОБА_3 , до якого входило виконавче провадження № 36994380 з примусового виконання виконавчого листа № 2-809/2011 про стягнення на користь ПАТ «АКБ «Новий» заборгованості за прострочені відсотки у розмірі 175 104,80 грн та 1 820 грн судових витрат, виконавче провадження № 37054468 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1778/2011 про стягнення на користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованості у розмірі 93 913,02 грн і виконавче провадження № 37146230 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1778/2011 про стягнення на користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованості у розмірі 469,57 грн. Виконавче провадження № 36043421 перебувало на примусовому виконанні в Красногвардійському ВДВС. Постановою державного виконавця від 17 січня 2013 року було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 . Постановою державного виконавця Красногвардійського ВДВС від 27 лютого 2013 року виконавче провадження було закінчено та направлено за належністю до Ленінського ВДВС. Матеріали виконавчого провадження містять інформаційну довідку № 80323 від 21 січня 2013 року, в якій зазначено, що боржникові ОСОБА_3 на праві приватної власності належить буд. АДРЕСА_1 . На підставі постанови державного виконавця Шаргородської С.А. від 17 січня 2013 року на все нерухоме майно ОСОБА_3 зареєстровано обтяження. При винесенні державним виконавцем постанови від 15 березня 2013 року про приєднання до зведеного виконавчого провадження № 37242938, ОСОБА_1 мала винести постанову про накладення арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало боржникові. Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 березня 2013 року № 1709209 та № 1709355 право власності на домоволодіння зареєстровано за боржником, підстава обтяження - постанова державного виконавця Шаргородської С.А. від 17 січня 2013 року. Відомості про накладення арешту на все майно ОСОБА_3 в ході проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №37054468 не зазначені. Старшим державним виконавцем в ході примусового виконавчого документа і підготовки документів для передачі майна - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало боржникові, 17 травня 2013 року було складено акт опису і арешту майна, проте, відповідна постанова про арешт майна винесена не була. 11 червня 2013 року до Ленінського ВДВС надійшла відповідь КП «ДМБТІ» ДОР з копіями документів, що підтверджують право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 . 08 липня 2013 року до Ленінського ВДВС надійшла інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій зазначено, що право власності на зазначене домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_3 . Всупереч вимогам ч. 4 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» постанову про арешт майна відповідачем винесено не було. Начальником Ленінського ВДВС до Управління ВДВС було направлено заявку на реалізацію арештованого майна з копіями документів. Згідно з відомостями, зазначеними в інформаційній довідці від 14 лютого 2015 року, право власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б., зареєстровано за ОСОБА_6 , право власності на іншу частину домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 03 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б., зареєстровано за ОСОБА_6 , заборона відчуження майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня. Постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС Єремєєвої О.О. від 12 серпня 2013 року накладено арешт на майно боржника і оголошено заборону на його відчуження. 22 грудня 2014 року ДП «Інформаційний центр» МЮУ було проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 . Переможцем торгів було визначено ОСОБА_4 05 лютого 2015 року державним виконавцем було складено Акт про проведення електронних торгів по реалізації арештованого майна. Постановою державного нотаріуса від 25 лютого 2015 року ОСОБА_4 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із тим, що на час проведення електронних торгів, арештоване майно боржникові ОСОБА_3 не належало (т. 1 а.с. 61-77).
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року з ПАТ «АКБ «Новий» на користь Новокодацького ВДВС м. Дніпра стягнуто грошові кошти у розмірі 135 446,64 грн, які було перераховано на користь ПАТ «АКБ «Новий» на виконання виконавчого листа 2-809/2011 (т. 1 а.с. 161-166).
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2019 року з АТ «ПроКредит Банк» на користь Новокодацького ВДВС м. Дніпра стягнуто грошові кошти у розмірі 72 255,58 грн, які було перераховано АТ «ПроКредит Банк» на виконання виконавчого листа № 2-1778/2011 (т. 1 а.с. 168-174).
Наказом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 2389-К від 25 червня 2021 року дисциплінарне провадження у відношенні заступника начальника Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єремєєвої О.О. було закрито у зв`язку із закінченням строків застосування дисциплінарного стягнення (т. 1 а.с. 142-159).
30 липня 2021 року позивачем на адресу електронної пошти ОСОБА_1 було направлено пропозицію № 09-72/3126 від 29 липня 2021 року про відшкодування шкоди в порядку ст. 82 ЗУ «Про державну службу», завдану Державному бюджету України у розмірі 89 109,55 грн (т. 1 а.с. 33).
04 серпня 2021 року позивачем на адресу ОСОБА_1 було направлено пропозицію № 09-72/3126 від 29 липня 2021 року про відшкодування шкоди в порядку ст. 82 ЗУ «Про державну службу», завдану Державному бюджету України у розмірі 89 109,55 грн (т. 1 а.с. 26-28, 29-30, 31-32).
На підставі наказу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 4153-К від 21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено за угодою сторін з припиненням державної служби з 25 жовтня 2021 року (т. 1 а.с. 140).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, оскільки шкоду ОСОБА_4 завдано неправомірними діями посадової особи органу державної влади під час виконання нею службових обов`язків, а саме діями відповідача ОСОБА_1 , та з Державного бюджету України у рахунок відшкодування такої шкоди на користь ОСОБА_4 було стягнуто шляхом списання з єдиного казначейського рахунку кошти в сумі 385 921,32 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
При цьому для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідно довести наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Виходячи із загальних правових норм, протиправність (неправомірність) поведінки означає порушення чужого суб`єктивного права. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) зменшення нематеріального блага. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
Для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.
Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір (постанова Верховного суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14).
В силу приписів ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до положень ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Згідно з ч. 4 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).
Відповідно до цієї норми права, держава, відшкодувавши шкоду, отримує право зворотної вимоги (регресу) до особи, винної за завдану шкоду.
Регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове пов`язане саме з регресною вимогою.
Регрес регулюється загальними нормами цивільного права.
Тобто, у разі регресу виконання первісного зобов`язання має характер правоприпиняючого та одночасно правоутворюючого юридичного факту.
Частинами 2, 3 ст. 80 ЗУ «Про державну службу» визначено, що держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: державного службовця, який заподіяв шкоду; посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.
В силу ч. 1 та ч. 2 ст. 81 вказаного Закону державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків. Шкодою, заподіяною державним службовцем державі, є також виплачене державою відшкодування шкоди, заподіяної державним службовцем третій особі внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.
Частиною 3 статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» закріплено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.
Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03 жовтня 2001 року у справі №1-36/2001 зазначив, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.
Так, у відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року та постановою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року, було встановлено, що саме державним виконавцем Єремєєвою О.О. не виконані вимоги ч. 4 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року), тобто, з вини державного виконавця не було накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 […], за таких обставин суд приходить до висновку про порушення державним виконавцем встановленої процедури та порядку проведення торгів щодо реалізації майна боржника ОСОБА_3 , з чим також погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій.
На підставі вказаного рішення було встановлено, що шкоду ОСОБА_4 завдано неправомірними діями посадової особи органу державної влади під час виконання нею службових обов`язків, а саме діями відповідача ОСОБА_1 , та з Державного бюджету України у рахунок відшкодування такої шкоди на користь ОСОБА_4 було стягнуто шляхом списання з єдиного казначейського рахунку кошти в сумі 385 921,32 грн. 
Рішеннями господарського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року та 29 липня 2019 року було стягнуто суми у загальному розмірі 207 702,22 грн в рахунок відшкодування шкоди (збитків), які завдані незаконними діями, бездіяльністю органу державної влади Новокодацьким ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області та стягнуто вказані суми з ПАТ «АКБ «Новий» та АТ «ПроКредит Банк» на користь Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області.
Таким чином, невідшкодованими залишаються збитки Державного бюджету у розмірі 178 219,10 грн. 
Враховуючи, що внаслідок неправомірних дій відповідача старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра Єремєєвої О.О. з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 були витрачені грошові кошти у розмірі 385 921,32 грн, які були йому відшкодовані Державою в особі Державної казначейської служби України, 207 702,22 грн з яких було повернуто стягувачами, враховуючи невідшкодовану частину у загальному розмірі 178 219,10 грн та ступінь вини відповідача, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що підлягають стягненню з відповідача у регресному порядку на користь Державного бюджету грошові кошти у розмірі 89 109,55 грн.
Доводи апеляційної скарги здебільшого є аналогічними доводам викладених у відзиві на позов та яким судом першої інстанції надано обґрунтовану правову оцінку, а тому колегія суддів вважає, що вони вказані доводи повторного правового аналізу не потребують.
Доводи скарги про те, що винність та протиправність діянь відповідача, які призвели до завдання шкоди встановлені судом першої інстанції лише на підставі подання дисциплінарної комісії від 14.06.2021 року та наказу № 2389-к, є безпідставними, оскільки спростовуються самим змістом оскаржуваного рішення з якого видно, що вина та протиправність дій відповідача, які завдали шкоди третій особі та були відшкодовані державою встановлені на підставі рішення Ленінського районного суду від 14.08.2017 року у справі № 205/2460/16-ц, залишеного без змін постановами апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.08.2018 року та Верховного суду від 14.02.2019 року
Посилання апелянта на те, що суд порушив норми процесуального права не зупинивши провадження у даній справі до вирішення адміністративної справи №160/19669/21 предметом оскарження якої є подання дисциплінарної комісії від 14.06.2021 року та наказ № 2389-к, колегія суддів не бере до уваги, оскільки наявні в справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у даній справі, а посилання суду на об`єктивну неможливість розгляду справи до розгляду адміністративної справи № 160/19669/21 суперечить змісту п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, згідно якого суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Крім того, як вже було зазначено вище вина та протиправність дій відповідача встановлені рішенням, яке залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями та набрало законної сили, а тому результати розгляду адміністративної справи № 160/19669/21 цих висновків не спростовують. Отже, обов`язкових підстав, як то визначено ст. 251 ЦПК України, для зупинення провадження у справі у суду першої інстанції не було. Також, слід звернути увагу, що у адміністративній справі № 160/19669/21 предметом розгляду є оскарження подання дисциплінарної комісії від 14.06.2021 року та наказ № 2389-к в частині іншої особи, яка не є стороною у даній справі, а не щодо відповідача у даній справі, а тому правові висновки суду щодо наявності чи відсутності вини та протиправних дій з боку особи, яка не стороною у даній справі не будуть мати будь-якого правового значення для оцінки вини наявності чи відсутності вини та протиправних дій з боку ОСОБА_1 , яка є відповідачем у даній справі.
Доводи апеляційної скарги, що на момент порушення дисциплінарного провадження було очевидно про сплив строків притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності є необгрунтованими, оскільки враховуючи системний аналіз норм ЗУ "Про державну службу" та Порядку здійснення дисциплінарного провадження, у чинному законодавстві відсутні застереження або заборони щодо порушення дисциплінарного провадження у разі можливого спливу строку притягнення до дисциплінарної відповідальності державного службовця, разом з тим, вживання заходів для притягнення підпорядкованого державного службовця до дисциплінарної відповідальності за вчинений дисциплінарний проступок є обов`язком керівника. 
Доводи скарги щодо подання дисциплінарної комісії від 14.06.2021 року та наказу №2389-к зводяться до переоцінки вказаних доказів, проте, оцінка доказів є прерогативою суду, а переоцінка доказів стороною у справі чинним законодавством не передбачена. 
Доводи скарги про те, що обов`язковою передумовою для виникнення права на позов про регресне відшкодування є внесення пропозиції, судом встановлено факт направлення такої пропозиції відповідачу, проте, судом не було враховано, що матеріали справи не містять доказів отримання її відповідачем у зв`язку з чим позивач не мав права звертатись з даним позовом, колегія суддів вважає не бере до уваги, оскільки вимогами ЗУ "Про державну службу" дійсно передбачено таку передумову для звернення до суду з позовом, однак, чим нормативним актом не передбачено обов`язок встановлення факту отримання такої пропозиції, а лише встановлює обов`язок здійснення таких дій, що було зроблено позивачем, встановлено судом та підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.
Враховуючи норми ЗУ "Про державну службу" та положення ст. 58 ЦПК України, колегія суддів вважає, що Південно-Східне межрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), як орган державної влади є належним позивачем у даній справі, а доводи скарги з цього приводу такими, що не заслуговують на увагу та зводяться до тлумачення норм чинного законодавства апелянтом на свій розсуд.
Доводи скарги щодо незгоди з розміром шкоди колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вони підтверджені встановленими обставинами та наявними в матеріалах справи доказами з урахуванням ступеню вини відповідача та зводяться лише до незгоди апелянта з вказаним розміром, однак, апелянтом не надано доказів на спростування вказаного розміру.
Посилання апелянта щодо врахування співвідношення стягнення шкоди до розміру доходів апелянта є необгрунтованими та безпідставними, оскільки чинним законодавством не передбачено здійснення обрахунку такого співвідношення.
Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористалась наданими їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

                                       П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
       Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2022 року - залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

       Судді:                                                                        О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова