Справа № 464/2109/23                                Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В. 
Провадження № 22-ц/811/1076/23                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року,-
       
ВСТАНОВИВ:

в квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про зобов`язання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про зобов`язання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди передано за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною, необгрунтованою, ухвалена з неправильним застосуванням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував положення частини 1 статті 30 ЦПК України, оскільки спір в даній справі жодним чином не стосується нерухомого майна, прав чи обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Стверджує, що в даному випадку предметом спору є зобов`язання до вчинення дій та відшкодування шкоди завданої в процесі надання споживачеві послуг згідно договору. Вважає, що звертаючи в Сихівський районний суд м. Львова із вказаним позовом, ним дотримано правила загальної підсудності, а саме частини 2 статті 27 ЦПК України. Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 квітня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 11 квітня 2023 року призначено на 14 год. 30 хв. 05 червня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 08 червня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 05 червня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 08 червня 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи оскаржувану ухвалу та передаючи справу за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються електропостачання нерухомості, а саме, житлового будинку АДРЕСА_1 , що спір виник з приводу нерухомого майна, а відтак позов має пред`являтися за правилами виключної підсудності.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 06 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в Сихівський районний суд м.Львова з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» в якому просив зобов`язати відповідача подати до ТОВ «Львівенергозбут» достовірні покази електричного лічильника квартири № 5 будинку; стягнути з відповідача 46,20 грн витрат, понесених на виготовлення світлин; стягнути з відповідача 7705,20 грн витрат, понесених на купівлю будівельних матеріалів, необхідних для ремонту сходової клітки будинку згідно з додатком № 1 до договору № 1/11/22 від 11 листопада 2022 року; стягнути з відповідача 40 350,00 грн витрат, понесених на виконання робіт по ремонту сходової клітки будинку згідно з додатком № 1 до договору № 2/11/22 від 11 листопада 2022 року; стягнути з відповідача 8896,20 грн витрат, понесених на купівлю засобів медичного вжитку; стягнути з відповідача 1 000 000 грн за завдану моральну шкоду; зобов`язати відповідача демонтувати на покрівлі силовий дріт електропостачання будинку, який йде з будинку АДРЕСА_3 .
Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі N 211/2390/18 від 16 лютого 2021 року зазначено, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з позовними вимогами до ПРАТ «Львівобленерго», просив зобов`язати відповідача подати до ТОВ «Львівенергозбут» достовірні покази електричного лічильника квартири № 5 будинку; стягнути з відповідача 46,20 грн витрат, понесених на виготовлення світлин; стягнути з відповідача 7705,20 грн витрат, понесених на купівлю будівельних матеріалів, необхідних для ремонту сходової клітки будинку згідно з додатком № 1 до договору № 1/11/22 від 11 листопада 2022 року; стягнути з відповідача 40 350,00 грн витрат, понесених на виконання робіт по ремонту сходової клітки будинку згідно з додатком № 1 до договору № 2/11/22 від 11 листопада 2022 року; стягнути з відповідача 8896,20 грн. витрат, понесених на купівлю засобів медичного вжитку; стягнути з відповідача 1 000 000 грн. за завдану моральну шкоду; зобов`язати відповідача демонтувати на покрівлі силовий дріт електропостачання будинку, який йде з будинку АДРЕСА_3 , тобто, з вимогами про зобов`язання відповідача до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої, на думку позивача, протиправними діями та бездіяльністю працівників ПрАТ «Львівобленерго».
Аналізуючи заявлені позивачем позовні вимоги, колегія суддів дійшла висновку, що їх змістом є відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої, на думку позивача, діями працівників ПрАТ «Львівобленерго», зобов`язання відповідача до вчинення дій, даний спір виник не приводу нерухомого майна, а з приводу неправомірних, на думку позивача, дій працівників ПрАТ «Львівобленерго», місцезнаходження якого згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є м. Львів, вул. Козельницька,3, що відноситься до Сихівського району м. Львова, а відтак на спірні правовідносини не поширюються правила виключної підсудності, а тому вказана справа підсудна Сихівському районному суду м. Львова.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вищенаведеного не врахував та дійшов до помилкового висновку про те, що на спірні правовідносини поширюються правила виключної підсудності і що вказана цивільна справа підлягає передачі за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова.
Відповідно до положень п. 4 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає провадженню у справі, і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З наведених мотивів, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.  4 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 11 квітня 2023 року - скасувати, справу направити до Сихівського районного суду м. Львова для продовження її розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 08 червня 2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк