Постанова
Іменем  України 
 
27 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 243/10039/18
провадження № 61-912св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю.,                 Тітова М. Ю.,                                
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 року у складі судді Пронін С. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Тимченко О. О., Мірути О. А., Хейло Я. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1987 року та проживала однією сім`єю. 23 лютого 2016 року їх шлюб було розірвано, однак вони не припинили шлюбних відносин і продовжували проживати однією сім`єю в будинку АДРЕСА_1 . 
Позивачка вказувала, що з чоловіком вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, взаємні витрати та придбання, вели спільне господарство, тобто в розумінні частини другої статті 3 Сімейного кодексу України складали сім`ю по день його смерті. Факт її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю встановлений рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року. 
З 2002 року ОСОБА_4 страждав деформуючим остеоартрозом колінних суглобів з вираженим порушенням функції переміщення, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Проте, з кожним днем стан його здоров`я погіршувався і він не працював, доходів не мав і потребував сторонньої матеріальної допомоги. 
В 2011 році ОСОБА_4 була встановлена 2 група інвалідності безстроково, він перебував у безпорадному стані і постійно потребував сторонньої допомоги. Вона постійно з 2002 року і до дня його смерті піклувалась про нього, утримувала його, надавала йому необхідну допомогу в проведенні туалету тіла, одягала та роздягала його, надавала допомогу при переміщенні. У 2012 та 2014 роках він проходив лікування австрійським медпрепаратом «Сінекром», на придбання якого у 2012 році вона витратила 4 800,00 грн, а у 2014 році - 10 200,00 грн. У 2016 році в м. Києві ОСОБА_3 була проведена хірургічна операція по заміні колінного суглобу на штучний, вартість якого становила 64 400,00 грн. Ці витрати були зроблені нею з особистих доходів. Крім того, на придбання медпрепаратів під час хірургічної операції вона витратила 11 467,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями. 
ОСОБА_4 перебував повністю на її утриманні, відповідачі в порушення статей 202, 203 Сімейного кодексу України ухилялися від виконання своїх обов`язків, ніякої участі в утриманні та лікуванні свого батька не приймали. 
Відповідачі є спадкоємцями за законом першої черги на спадщину померлого ОСОБА_4 , однак оскільки вони ухилялися від виконання своїх обов`язків по утриманню свого тяжкохворого батька, що був у безпорадному стані, не брали участі в його лікуванні, догляді за ним, то вважала, що вони повинні бути усунені від права на спадкування після ОСОБА_4 .
З урахуванням викладених обставин просила суд усунути відповідачів від права на спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , як спадкоємців першої черги за законом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що померлий ОСОБА_4 не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував постійного стороннього догляду саме від ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 , а також допомоги та піклування. 
Суд зазначив, що сам по собі факт того, що ОСОБА_4 страждав на тяжкі хронічні захворювання, не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані, а тому суд вважав, що відповідачі не вчиняли умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю ОСОБА_4 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  оскаржила його в апеляційному порядку.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року  апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
18 січня 2023 року  ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року.
В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій ухвалені судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
13 квітня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили,  що відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 позивачка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 15 серпня 1987 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є синами ОСОБА_4 
23 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2002 року страждав деформуючим остеоартрозом колінних суглобів, з вираженим порушенням функції переміщення, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні.
14 грудня 2011 року ОСОБА_4 була встановлена 2 група інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ № 055967.
У 2012 та 2014 роках ОСОБА_4 проходив курс лікування медичним препаратом «synocrom» загальна вартість якого складала 15 000,00 грн, що підтверджується товарними чеками ФОП ОСОБА_6 № 511/12 від 04 липня 2012 року та № 179/14 від 03 лютого 2014 року.
Відповідно до консультативного висновку Київської міської клінічної лікарні № 7 від 09 грудня 2016 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з діагнозом двобічний деформуючий гонертроз ІІІ ступеня, змішанні контрактури обох колінних суглобів, виражена деформація обох нижніх кінцівок, больовий синдром рекомендовано тотальне ендопротезування обох колінних суглобів, ендопротез ZIMMER PS.
Тотальний ендопротез колінного суглобу, виробництва фірми ZIMMER у кількості 1 штуки, вартістю 64 400,00 грн було придбано ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним рахунком-фактурою № 201626102 від 16 грудня 2016 року, постачальник - ФОП ОСОБА_7 .
Крім того, на лікування ОСОБА_4 було також витрачені грошові кошти на придбання медичних препаратів, що підтверджується відповідними документами, а саме: товарний чек № 27540 на суму 1 755,75 грн, товарний чек № АА-Рз-0000663 від 19 грудня 2016 року на суму 2 049,73 грн, товарний чек № АА-Рз-0000578 від 20 грудня 2016 року на суму 4 098,63 грн, товарний чек № 27603 на суму 3 563,21 грн, а всього - на суму 11 467,32 грн.
22 травня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер в смт Билбасівка Слов`янського району Донецької області у віці 62 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 .
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2017 року було встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_4 з 15 серпня 1987 року, в тому числі з 23 лютого 2016 року по день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіту не склав.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтями 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
 
Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
 
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
 
Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).
 
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
 
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).
 
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1268 ЦК України).
Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.
Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Правило абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України). Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). 
Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що позивачка не довела обставин для застосування положень частини п`ятої статті 1224 ЦК України, на які посилалася в обґрунтування своїх вимог, та які б давали підстави вважати, що відповідачі умисно ухилялися від надання допомоги своєму батьку, а останній перебував в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребував такої допомоги відОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Верховний Суд встановив, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
 
Рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                   Є. В. Коротенко
 
А. Ю. Зайцев
 
М. Ю. Тітов