Справа № 145/75/23
Провадження № 22-ц/801/1396/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вальчук В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року	Справа № 145/75/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г., 
суддів: Денишенко Т. О., Оніщука В. В.,
учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Вальчука В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, 
в с т а н о в и в :
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивано тим, що заочним рішенням Тиврівського районного суду від 04 червня 2021 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу (заробітку) на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дітей. Він не брав участі в розгляді цієї справи, так як є військовослужбовцем і в період з 21.09.2020 року по 09.07.2021 року виконував завдання зі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій, Луганській областях. 10 серпня 2022 року Тиврівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_5 . У нього інша сім`я, крім дружини, яка на сьогоднішній день не працює, з ним проживає донька його дружини від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 22.12.2022 року та довідкою виконкому Гніванської міської ради № 06-33/3066А від 23.12.2022, тобто на його утриманні перебуває дві особи. Посилаючись на те, що відповідно до , до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів присуджених судом може бути змінений в залежності від матеріального становища та сімейного стану платника аліментів, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів на утримання дітей з 1/4 частки від усіх видів його доходу (заробітку) на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно на 1\3 частки від його доходу щомісячно, на двох дітей, а саме: на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до їх повноліття, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили.
Рішенням Тиврівського районного суду від 09 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а у справі постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що суд не врахував, ті обставини, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів у нього відбулась зміна сімейного стану, що відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Тиврівського районного суду від 09 травня 2023 року, вищевказаним вимогам закону не відповідає. 
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, які існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла б необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що заочним рішенням Тиврівського районного суду від 04 червня 2021 року з позивача на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу (заробітку) на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дітей.
10 серпня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб (а.с. 14). 
Крім ОСОБА_5 , з позивачем проживає донька його дружини від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 22.12.2022 року та довідкою виконкому Гніванської міської ради № 06-33/3066А від 23.12.2022.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 заробітна плата ОСОБА_1 становить 17089 гривень 41 копійку. 
Звернувшись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, зокрема, укладення шлюбу із ОСОБА_5 , та перебування на його утриманні доньки дружини від першого шлюбу -  ОСОБА_6 .
Відповідно до частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Як роз`яснено в п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3відповідно дост. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Верховного Суду України у постанові від 05лютого 2014 року №6-143цс13 зробив висновок про те, що при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).
Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги зміною свого сімейного та матеріального стану.
Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до ч.2 ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між вітчимом та падчеркою, пасинком.
Частиною 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Як вбачається з матеріалів справи, після ухвалення судом заочного рішення про стягнення аліментів, сімейний стан ОСОБА_1 змінився, зокрема, 10 серпня 2022 року він уклав шлюб ОСОБА_5 та перебування на його утриманні крім дружини перебуває і її донька від першого шлюбу - падчерка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка відповідно до ст. 3 СК України до членів його сім`ї, і щодо якої у позивача також існують обов`язки. ,
Зазначені особи перебувають на утриманні позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим його матеріальний стан погіршився.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що розмір стягуваних із ОСОБА_1 аліментів підлягає зміні у зв`язку зі зміною сімейного стану платника аліментів та погіршення його майнового стану.
При цьому, слід зауважити, що зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей, до 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, забезпечить дотримання балансу рівності прав дітей  на матеріальне забезпечення, адже на даний час, у сукупності на двох дітей розмір аліментів, які сплачує позивач становить 50% його доходу.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У частині розподілу судових витрат слід врахувати, що позивачем сплачено за розгляд справи в суді першої сплачено 992,4грн, а за подання апеляційної скарги – 1488,6 грн, а відповідачка звільнена від сплати судового збору, то ці витрати слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. 
Керуючись ст. ст. 375, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – задовольнити.
Зменшити розмір аліментів, присуджених рішенням Тиврівського районного суду від 04 червня 2021року з нього на користь відповідачки в даній справі ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частки від усіх видів його доходу (заробітку) на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до 1\3 частки від його доходу щомісячно, на двох дітей, а саме: на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до їх повноліття, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили.
Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                   С. Г. Копаничук

судді:                                                                    Т. О. Денишенко

                                                                                 В. В. Оніщук