Справа № 807/1441/15

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       01 червня 2023 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
       суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.
       з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Музичук Лесі на заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Довжанином М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В., третьої особи без самостійних вимог: ПАТ «Брокбізнесбанк» про зобов`язання вчинити дії. 
Позов обґрунтовував тим, що 09.07.2010 між позивачем та третьою особою ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено Договір банківського строкового вкладу за №00012-7745. До даного Договору від  09.07.2010 за №00012-7745 сторони в подальшому робили зміни, а саме, згідно додатку №1 від 19.10.2010, додатку №1 від 19.04.2011, додатку №2 від 20.10.2011, додатку №3 від 20.04.2012 та додаткової угоди №5 від 19.04.2013. 
Зокрема, згідно Договору від 09.07.2010 за №00012-7745 (з урахуванням внесених змін) він розмістив у ПАТ «Брокбізнесбанк» депозит (вклад) у розмірі 925 000,00 грн строком до 24 квітня 2014 року. Разом з тим, на момент відкриття ліквідаційної процедури, а саме 11.06.2014 третьою особою на суму вкладу позивача були нараховані відсотки у розмірі 31 171,24 грн, відтак на момент подання позовної заяви у третьої особи знаходився вклад позивача на загальну суму 956 171,24 грн. 
Після розміщенням 14.06.2014 в газетах «Голос України» та «Урядовий кур`єр» повідомлення про відкриття ліквідаційної процедури третьої особи та призначення Уповноваженої особи Фонду  гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, позивач звернувся до останнього із заявою від 19.06.2014 про визнання його кредитором на суму 956 171,24 грн. за Договором банківського вкладу №00012-7745 від 09.07.2010. При цьому, вказаний вклад позивача як засіб забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» за кредитним договором №603/1 від 21.04.2010 року до 12.05.2015 року перебував під заставою майнових прав у третьої особи у відповідності до Договору застави за №603/2 від 21.04.2010 року. 
Також між позивачем та третьою особою 21.03.2011 року було укладено Договір банківського строкового вкладу №00020-7745. За  даним  Договором від 21.03.2011 за №00020-7745 (з урахуванням внесених змін, а саме:  додатковою   угодою   №2   від 19.04.2011 р., додатковою угодою №3 від 16.03.2012, додатковою угодою №4 від 20.11.2012 та додатковою  угодою  №5   від   15.03.2013) позивач розмістив у третьої особи депозит (вклад) у розмірі 390 000,00 грн строком до 21.03.2014 року. На момент відкриття ліквідаційної процедури, а саме, 11.06.2014 третьою особою на суму вкладу позивача були нараховані відсотки у розмірі 7 693,15 грн, відтак згідно Договору від 21.03.2011 за №00020-7745 у третьої особи знаходився вклад позивача на загальну суму 397 693,15 грн. 
Позивач звертався до Уповноваженої особи Фонду  гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку із заявою від 19.062014 про визнання його кредитором на суму 397 693,15 грн у відповідності до Договору банківського вкладу №00020-7745 від 21.03.2011. Разом з тим, вказаний вклад позивача як засіб забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» за кредитним договором №613/1 від 19.04.2011 р. до 12.05.2015 р. перебував під заставою майнових прав у третьої особи, що підтверджується Договором застави №613/2 від 19.04.2011 року.
Також, 20.05.2011 між позивачем та третьою особою було укладено Договір банківського строкового вкладу №00024-7745. У відповідності до Договору  від 20.05.2011 року №00024-7745 (з урахуванням внесених змін, а саме, додатком №1 від 17.11.2011, додатком №2 від 17.05.2012, додатковою угодою №3 від 20.11.2012 та додатковою угодою №3 від 17.05.2013) позивач розмістив у третьої особи депозит (вклад) у розмірі 300 000,00 грн. строком до 23 травня 2014 року. На момент відкриття ліквідаційної процедури, а саме: 11.06.2014 року третьою особою на суму вкладу позивача були нараховані відсотки у розмірі 12 590,13 грн, відтак згідно Договору від 20.05.2011 року №00024-7745 у третьої особи знаходиться вклад позивача на загальну суму 312 590,13 грн. Позивач, також, звертався до Уповноваженої особи Фонду  гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку із заявою від 19.06.2014 про визнання його кредитором на суму 312 590,13 грн. Вказаний вклад позивача як засіб забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» за кредитним договором №614/1 від 20.05.2011 р. до 12.05.2015 р. перебував під заставою майнових прав у третьої особи, згідно Договору застави №614/2 від 20.05.2011 року. 
Всі кредиторські вимоги до третьої особи позивач зафіксував у кінцевій заяві про визнання вимог кредитора на загальну суму 1 666 454,52 грн, яка була надіслана Уповноваженій особі Фонду  гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку. Однак, позивач не отримав жодної відповіді від Уповноваженої особи Фонду  гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку про включення або не включення вищезазначених вимог позивача до Реєстру акцептованих вимог кредиторів третьої особи. Також, позивач у позові зазначає, що 12.05.2015 між третьою особою та ПАТ «Український інноваційний банк», і в подальшому 14.05.2015 між ПАТ «Український інноваційний банк» та ТОВ «Модулер» були укладені тотожні договори відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечень, згідно з якими третя особа продала право вимоги за кредитними договорами Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса», а саме: №603/1, 613/1 та 614/1, на виконання яких укладались договори застави майнових прав за вкладами позивача, а відтак третя особа ПАТ «Брокбізнесбанк» перестала бути стороною договорів застави майнових прав за вкладами позивача, а саме: №603/2 від 21.04.2010 року, 613/2 від 19.04.2011 року та 614/2 від 20.05.2011 року. 
Відтак, загальний розмір вимог позивача, що підлягають включенню до Реєстру акцептованих кредиторських вимог з вирахуванням гарантованої суми відшкодування - 200 000 грн, складає  1 466 454,52 грн.
02.06.2015 року позивач повторно звернувся до відповідачів і просив включити свої вимоги до Реєстру акцептованих вимог кредиторів на розмір різниці між загальною сумою його вкладів з нарахованими відсотками і гарантованою сумою відшкодування та, окремо, до Реєстру вкладників для отримання гарантованої суми відшкодування. Однак, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відповідь на заяву позивача від 02.06.2015 повідомив про те, що в переліку, який був переданий Уповноваженою особою Фонду  гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, інформація про вклади позивача відсутня, чим фактично відмовив у включенні позивача до переліку вкладників, що мають право на отримання гарантованої суми відшкодування. Від Уповноваженої особи Фонду  гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку відповіді на звернення від 02.06.2015 року щодо включення вимого позивача до Реєстру акцептованих кредиторських вимог, він не отримав. 
З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив суд:
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. акцептувати та включити до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» кредиторські вимоги ОСОБА_1 на загальну суму 1 466 454,52 грн;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. подати на затвердження Виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПАТ «Брокбізнесбанк», пов`язані із включенням до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» вимог ОСОБА_1 на загальну суму 1 466 454,52 грн;
-зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до Реєстру акцептованих кредиторських вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» вимог ОСОБА_1 на загальну суму 1 466 454,52 грн.

Заочним рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2021 року позов задоволено.
Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. акцептувати та включити до Реєстру акцептованих кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» кредиторські вимоги ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) на загальну суму 1 466 454,52.
Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. подати на затвердження Виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни до Реєстру акцептованих кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», пов`язані із включенням до Реєстру акцептованих кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» вимог ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) на загальну суму 1 466 454,52.
Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до Реєстру акцептованих кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» вимоги ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) на загальну суму 1 466 454,52 грн.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2021 року заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про перегляд заочного рішення Хустського районного суду від 22 квітня 2021 року залишено без задоволення. 

В апеляційній скарзі представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Музичук Л. просить рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити. Вважає, що з врахуванням факту припинення відповідача 15.10.2019, з внесенням відповідного запису до ЄДРПОУ, позовні вимоги не підлягали задоволенню, а у відповідності до вимог ст. 255 ЦПК України, провадження у справі підлягало закриттю. Ліквідація Банку завершена, банк ліквідовано без правонаступництва, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Брокбізнесбанк»» припинено, а відповідно і повноваження Уповноваженої особи, які були делеговані Фондом гарантування також припинено. 
Також зазначає, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача. Так, позивач у даній справі оскаржує дії саме Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не як суб`єкту владних повноважень, як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, формування ліквідаційної маси, організації продажу майна та активів банку тощо, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів, а тому відповідачем у цій справі повинен був бути ПАТ «Брокбізнесбанк» (в особі уповноваженої особи Фонду), а не сама Уповноважена особа Фонду, як помилково вказано в позовній заяві.
Суд, всупереч статтям 45, 46, 48, 49, 52, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. за № 4452-VI (надалі - Закон № 4452-VI) зобов`язав Уповноважену особу та Фонд гарантування вчинити дії поза межами ліквідаційної процедури.
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 53 Закону № 4452-VI, ліквідація банку вважається завершеною а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду, як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку. Оскільки процедура ліквідації банку припинена, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є його правонаступником, а тому задоволення вимог позивача суперечать нормам чинного законодавства. 
Однак суд першої інстанції, не з`ясувавши відповідних обставин та не дослідивши пов`язані з ними докази, допустив порушення норм процесуального права, а саме статей 255, 263 ЦПК України, щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду позовних вимог.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але подав клопотання в якому просить апеляційний суд розглянути дану справу за його відсутності.
Оскільки подане позивачем клопотання не суперечить вимогам норм ЦПК України то у відповідності до приписів частини 2 статті 372 ЦПК України неявка ОСОБА_1 у судове засідання не перешкоджає розгляду справи за його відсутності. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до думки, що така підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні доводи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що такі є обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які в своїй сукупності є достатніми для підтвердження порушення відповідачами майнових прав позивача, що підлягають захисту.
Але ж з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись за наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
       Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам у цілому не відповідає, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

У ході апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що 09.07.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» було укладено Договір банківського строкового вкладу за №00012-7745 (а.с. 29-31, Т.1). До даного Договору від 09.07.2010 року за №00012-7745 сторони в подальшому робили зміни, а саме згідно: додатку №1 від 19.10.2010 р. (а.с. 32, Т.1), додатку №1 від 19.04.2011 р. (а.с. 33, Т.1), додатку №2 від 20.10.2011 р. (а.с. 34, Т.1), додатку №3 від 20.04.2012 р. (а.с. 35, Т.1) та додаткової угоди №5 від 19.04.2013 р. (а.с. 36, Т.1).
Згідно Договору банківського строкового вкладу від 09.07.2010 року за №00012-7745 (а.с. 29-31, Т.1), з урахуванням внесених змін згідно додатку №1 від 19.10.2010 р. (а.с. 32, Т.1), додатку №1 від 19.04.2011 р. (а.с. 33, Т.1), додатку №2 від 20.10.2011 р. (а.с. 34, Т.1), додатку №3 від 20.04.2012 р. (а.с. 35, Т.1) та додаткової угоди №5 від 19.04.2013 р. (а.с. 36, Т.1) позивач розмістив у третьої особи депозит (вклад) у розмірі 925 000,00 грн. строком до 24 квітня 2014 року. Також, третьою особою на суму вкладу позивача були нараховані відсотки у розмірі 31 171,24 грн., відтак на момент подання позовної заяви у третьої особи знаходився вклад позивача на загальну суму 956 171,24 грн.
Разом з тим, у відповідності до Договору застави за №603/2 від 21.04.2010 року  вказаний вклад позивача згідно Договору банківського вкладу від 09.07.2010 року №00012-7745, являється засобом забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» за кредитним договором №603/1 від 21.04.2010 року, який до 12.05.2015 року перебував під заставою майнових прав у третьої особи (а.с. 38-48, Т.1).
Також, між позивачем та третьою особою 21.03.2011 року було укладено Договір банківського строкового вкладу №00020-7745 (а.с. 18, Т.1). За  даним  Договором  від 21.03.2011 року за  №00020-7745, з урахуванням внесених змін, а саме:  додатковою   угодою   №2   від 19.04.2011 р. (а.с. 18, Т.1), додатковою угодою №3 від 16.03.2012 р. (а.с. 19, Т.1), додатковою угодою №4 від 20.11.2012 р. (а.с. 20, Т.1) та додатковою угодою №5 від   15.03.2013 р. (а.с. 21-22, Т.1) позивач розмістив у третьої особи депозит (вклад) у розмірі 390 000,00 грн. строком до 21.03.2014 року. Третьою особою на суму вкладу позивача були нараховані відсотки у розмірі 7 693,15 грн.
Отже, згідно Договору від 21.03.2011 року за №00020-7745 (а.с. 18, Т.1) та з урахуванням внесених змін, а саме:  додатковою   угодою   №2   від 19.04.2011 р. (а.с. 18, Т.1), додатковою угодою №3 від 16.03.2012 р. (а.с. 19, Т.1), додатковою угодою №4 від 20.11.2012 р. (а.с. 20, Т.1) та додатковою угодою №5 від 15.03.2013 р. (а.с. 21-22, Т.1) у третьої особи знаходиться вклад позивача на загальну суму 397 693,15 грн.
Також, у відповідності до Договору застави №613/2 від 19.04.2011 року, вказаний вклад позивача, згідно Договору №00020-7745 від 21.03.2011 року, являється засобом забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» за кредитним договором №613/1 від 19.04.2011 р., який до 12.05.2015 р. перебував під заставою майнових прав у третьої особи (а.с. 49-55, Т.1).
20.05.2011 року між позивачем та третьою особою було укладено Договір банківського строкового вкладу №00024-7745 (а.с. 23-24, Т.1). У відповідності до Договору  від 20.05.2011 року №00024-7745 та з урахуванням внесених змін, а саме: додатком №1 від 17.11.2011 р. (а.с. 25, Т.1), додатком №2 від 17.05.2012 р. (а.с. 26, Т.1), додатковою угодою №3 від 20.11.2012 р. (а.с. 28, Т.1) та додатковою угодою №3 від 17.05.2013 р. (а.с. 27, Т.1) позивач розмістив у третьої особи депозит (вклад) у розмірі 300 000,00 грн. строком до 23 травня 2014 року. Третьою особою на суму вкладу позивача були нараховані відсотки у розмірі 12 590,13 грн.
Отже, згідно Договору від 20.05.2011 року №00024-7745 та з урахуванням внесених змін, а саме: додатком №1 від 17.11.2011 р. (а.с. 25, Т.1), додатком №2 від 17.05.2012 р. (а.с. 26, Т.1), додатковою угодою №3 від 20.11.2012 р. (а.с. 28, Т.1) та додатковою угодою №3 від 17.05.2013 р. (а.с. 27, Т.1) у третьої особи знаходиться вклад позивача на загальну суму 312 590,13 грн.
Разом з тим, вказаний вклад позивача згідно Договору від 20.05.2011 року №00024-7745, у відповідності до Договору застави №614/2 від 20.05.2011 року, являється засобом забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» за кредитним договором №614/1 від 20.05.2011 р., який до 12.05.2015 р. перебував під заставою майнових прав у третьої особи (а.с. 56-62, Т.1).
Однак, постановою Правління Національного банку України від 10.06.2014 року № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» (а.с. 184, Т.1) та Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від  11.06.2014 року № 45 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» (а.с. 185, Т.1) та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», було відкликано банківську ліцензію у Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» і розпочато процедуру ліквідації. Строком на 1 рік, тобто з 11.06.2014 року по 10.06.2015 року було призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК». Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.05.2015 року №103 було продовжено строк повноважень Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку ще на 1 рік до 10.06.2016 року.
Відтак, після розміщення 14.06.2014 року в газетах «Голос України» та «Урядовий кур`єр» повідомлення про відкриття ліквідаційної процедури третьої особи та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Банку, позивач звернувся до останнього із заявами від 19.06.2014 року про визнання його кредитором, а саме: на суму 956 171,24 грн. за Договором банківського вкладу №00012-7745 від 09.07.2010 року; на суму 397 693,15 грн. за Договором банківського вкладу №00020-7745 від 21.03.2011 року та на суму 312 590,13 грн. за Договором банківського вкладу від 20.05.2011 року №00024-7745 (а.с. 63-65, Т.1).
Всі кредиторські вимоги до третьої особи позивач зафіксував у кінцевій заяві від 02.06.2015 року про визнання вимог кредитора на загальну суму 1 666 454,52 грн., яка була надіслана відповідачам та до Реєстру вкладників для отримання гарантованої суми відшкодування (а.с. 68-69, 72, Т.1).
Однак, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відповідь на заяву позивача від 02.06.2015 року повідомив останнього про те, що в переліку, який був переданий Уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію Банку АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», інформація про вклади позивача відсутня (а.с. 75-76, Т.1).
Також із матеріалів справи не вбачається докази того, що позивач отримував відповіді від Уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію Банку на подані ним заяви про визнання його кредитором, включення чи не включення його вимог до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи 12.05.2015 року між третьою особою та ПАТ «Український інноваційний банк» (а.с. 77-85, Т.1), і в подальшому 14.05.2015 року між ПАТ «Український інноваційний банк» та ТОВ «Модулер» (а.с. 86-105, Т.1) були укладені Договори відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечень, згідно з якими третя особа продала право вимоги за кредитними договорами Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса», а саме: №603/1, 613/1 та 614/1, на виконання яких укладались договори застави майнових прав від 21.04.2010 р. №603/2, від 19.04.2011 р. №613/2 та від 20.05.2011 р. № 614/1 за вкладами позивача.
Відтак, третя особа Банк перестала бути стороною договорів застави майнових прав за вкладами позивача, а саме: №603/2 від 21.04.2010 року, 613/2 від 19.04.2011 року та 614/2 від 20.05.2011 року. При цьому третя особа і надалі продовжує бути стороною укладених з позивачем Договорів строкового банківського вкладу за №00012-7745 від 09.07.2010 року, за № 00020-7745 від 21.03.2011 року та за №00024-7745 від 20.05.2011 року.
Також 18.05.2015 року між позивачем та ТОВ «Модулер», який набув право заставодержателя у відповідності до Договору відступлення прав вимоги від 14.05.2015 року, були укладені додаткові Договори, а саме: від 18.05.2015 року №1 про розірвання Договору застави №614/2 від 20.05.2011 року (а.с. 236, Т.1), від 18.05.2015 року №2 про розірвання Договору застави №613/2 від 19.04.2011 року (а.с. 237, Т.1) та від 18.05.2015 року  №3  про розірвання Договору застави 603/2 від 21.04.2010 року (а.с. 238, Т.1). Відтак, Договори застави №603/2 від 21.04.2010 року, 613/2 від 19.04.2011 року, 614/2 від 20.05.2011 року було припинено шляхом добровільного їх розірвання, а всі обтяження за вказаними договорами було вилучено із Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 239-254, Т.1).
Таким чином було припинено право третьої особи Банку на заставу належних позивачеві вкладів згідно Договорів банківського вкладу за №00012-7745 від 09.07.2010 року, за №00020-7745 від 21.03.2011 року та за №00024-7745 від 20.05.2011 року.

Перевіряючи позовні вимоги стосовно того, що Фонд гарантування протиправно не включив ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за її банківським вкладом (депозитом) у Публічному акціонерному товаристві "БРОКБІЗНЕСБАНК" за рахунок Фонду, колегія суддів зважує на таке.
Законом №4452-VI установлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 2 Закону №4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Так, частиною 1 статті 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
У частинах 1, 2 статті 26 Закону № 4452-VI йдеться про те, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, …, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, … . Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Як зазначено у ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Згідно з п. 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами /затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 № 14/ передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.
Вищенаведеними доказами доводиться факт того, що ОСОБА_1 уклав з ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" договори банківського вкладу (депозиту) та на відповідних рахунках позивача розміщено грошові кошти згідно з зазначеним договорами, а тому в розумінні закону позивач є вкладником.
Укладення таких договорів банківського вкладу (депозиту) та зарахування коштів за такими на рахунок позивача відбулось до початку віднесення ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації.
Отже, вклад розміщено на рахунку ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" до запровадження тимчасової адміністрації (11.06.2014), а тому ОСОБА_1 підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладамм на підставі ст. 26 Закону № 4452-VI. Хоч уповноваженою особою Фонду і не наведено правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до Закону № 4452-VI.
Водночас, пунктом 8 частини 4 статті 26 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань.
Між тим, 12.05.2015 між ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" та ПАТ «Український іноваційний банк», а в подальшому 14.05.2015 між ПАТ «Український іноваційний банк» та ТОВ «Модулер» були укладені Договори відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечень, згідно з якими ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" продав право вимоги за кредитними договорами Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса», на виконання яких укладались договори застави майнових прав за вкладами ОСОБА_1 .
А звідси, ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" перестав бути стороною договорів застави майнових прав ТОВ «Проектно-будівельне об`єднання «Тиса» за вкладами ОСОБА_1 , але при цьому ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" продовжує бути стороною укладених Договорів строкового банківського вкладу (депозиту) з ОСОБА_1 .
Як правильно встановив суд першої інстанції, 18.05.2015 між ОСОБА_1 та ТОВ «Модулер», який набув право заставодержателя у відповідності до Договору відступлення прав вимоги від 14.05.2015, були укладені додаткові Договори, а саме: від 18.05.2015 №1 про розірвання Договору застави №614/2 від 20.05.2011; від 18.05.2015 №2 про розірвання Договору застави №613/2 від 19.04.2011 та від 18.05.2015 №3 про розірвання Договору застави 603/2 від 21.04.2010.
А звідси, дію Договорів застави №№ 603/2 від 21.04.2010; 613/2 від 19.04.2011 та 614/2 від 20.05.2011 було припинено шляхом добровільного їх розірвання, а всі обтяження за вказаними договорами було вилучено із Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що відмова у включенні ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є протиправною оскільки суперечить приписам Закону № 4452-VI.
За цих обставин, ОСОБА_1 є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування, а неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в "БРОКБІЗНЕСБАНК" за рахунок Фонду гарантування.
Та позаяк дії Уповноваженої особи Фонду гарантування щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування, є протиправними, Уповноважена особа Фонду зобов`язана надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо Позивача, стосовно якого необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
Проте такі дії слід було вчиняти у процесі здійснення ліквідаційної процедури до моменту ліквідації Банку.

У частині 8 статті 49 Закону № 4452-VI зазначено, що вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.
Статтею 52-1 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд забезпечує належне оформлення, упорядкування та зберігання усіх, у тому числі фінансово-господарських, документів неплатоспроможного банку протягом ліквідаційної процедури.
До завершення ліквідації неплатоспроможного банку Фонд зобов`язаний забезпечити збереженість архівних документів неплатоспроможного банку і передати їх на зберігання до Національного банку України.
Національний банк України зобов`язаний прийняти документи неплатоспроможного банку на зберігання по мірі їх подання Фондом.
       Як передбачено статтею 53 Закону № 4452-VI - за результатами проведення ліквідації банку Фонд складає ліквідаційний баланс та звіт, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду (абзац 1 частини 2). Ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (частина 3). У день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку (частина 4).
       Згідно запису за №10731110121000818 внесеного 15 жовтня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснено державну реєстрацію припинення ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» як юридичної особи.
       За приписами частини 1 статті 598 ЦПК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Також у статті 609 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

       На час ухвалення заочного рішення судом першої інстанції 22 квітня 2021 року, вже було задовго до цього припинено державну реєстрацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» як фінансової установи та юридичної особи. Всі документи було передано на зберігання до архіву НБУ, вимоги кредиторів задоволено, активи реалізовано та правонаступники у Банку відсутні.
       Відтак, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» припинені, та відповідно і повноваження Уповноваженої особи, що були делеговані Фондом гарантування, також є припинені. 
       Проте, всупереч наведеного та приписів статей 45, 46, 48, 49, 52 і 53 Закону № 4452-VI, який є спеціальним у даних правовідносинах, суд першої інстанції зобов`язав Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» вчинити певні дії, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до Реєстру акцептованих кредиторів поза межами ліквідаційної процедури Банку.

       Відповідно до вимог пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
       Згідно частини 1 статті 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
       Оскільки ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» ліквідовано 15 жовтня 2019 року без наявності правонаступництва, з урахуванням того, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не являється правонаступником ліквідованого Банку, колегія суддів дійшла висновку, що заочне рішення першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, внаслідок припиненням юридичної особи, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
       За встановлених обставин, вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 255, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:

апеляційну скаргу представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Музичук Лесі, задовольнити частково.

Заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2021 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з припиненням юридичної особи, так-як спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 08 червня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: