КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
      Єдиний унікальний номер справи: 369/17535/21                  Головуючий у суді першої інстанції: Волчко А.Я.
      Номер провадження: 22-ц/824/1600/2023                                Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И 
 
10 квітня 2023  року                                                                             місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., 
 
розглянувши у  порядку письмового провадження в м. Києві  матеріали  цивільної  справи  за  апеляційною скаргою  Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від                   29 червня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2021 року  Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк»,  А-Банк, Банк, позивач) звернулось  в Києво-Святошинський районний суд Київської області  із  вказаним  позовом в якому просило  стягнутиз ОСОБА_1 (далі - відповідач, позичальник) заборгованість  за  кредитним  договором № Б/Н   від  09.08.2018  року  у  розмірі 11 258,02 грн., яка складається з 7 980, 38 грн. - заборгованість за кредитом;    3 277,64 грн. - заборгованість по відсоткам.
Позовні  вимоги  обгрунтувало  тим,   що 09.08.2018  року  між  сторонами  було  укладено кредитний  договір,  а  саме:    ОСОБА_1  приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № Б/Н та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку,     ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі,  а ОСОБА_1   своєчасно   не  надала  Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором,  тобто,  в обумовлені  Договором  строки  не  виконала взяте  на  себе  зобов`язання  щодо  повернення  кредитних  коштів і  процентів  за  користування  ними.
 Заочним  рішенням  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.06.2022 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості  задоволено  частково.
Стягнуто  з ОСОБА_1    на  користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі                 7 980 грн. (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят ) 38 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн.
В решті позову - відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, АТ «Акцент-Банк», оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись  на порушення норм матеріального права,  просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення   про задоволення позовних  вимог  в  повному  обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги Банк зазначив, що, посилання Києво-Святошинського районного суду Київської області  на  відсутність  підпису  позичальника  на  Умовах і Правилах  надання  банківських  послуг та Тарифах  не  повинні  прийматись  до  уваги,  так як   відповідач  в Анкеті-заяві  про  приєднання  до Умов  і Правил  надання  банківських  послуг  в А-Банку  підтвердив  під  розпис  факт  ознайомлення  із Умовами і Правилами  надання  банківських  послуг  в А-Банку    та  зобов`язався  в  подальшому  регулярно  знайомитись  із  змінами  до  них,  викладеними  на  сайті Банку.
Крім  того,  користування  відповідачем  кредитом, свідчить  про ознайомлення нею із Умовами  і Правилами  надання  банківських  послуг  в А-Банку.
Також  вказує  на  помилковість  висновків  суду  щодо  неврахування  Паспорту  споживчого  кредиту, підписаного  відповідачем,  в  якому  зазначено всі  умови  кредитування,  строки,  процентна  ставка  та  інше,  що  додатково  підтверджує  укладення Договору.
Звертає  увагу  на  іншу  судову  практику Верховного  Суду  із  аналогічних  правовідносин,  що  не  було  враховано  судом  першої  інстанції,  а  зокрема,  на  постанову Верховного Суду  від 02.12.2020 року  у  справі № 284/157/20,  в  якій  зазначено,  що  підписання  позичальником  Анкети-заяви,  яка  є  складовою  частиною  кредитного  договору  і  паспорту  споживчого  кредиту  свідчить  про  погодження  всіх  умов  кредитного  договору.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного перегляду відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до  висновку про відмову АТ «Акцент-Банк» в задоволенні апеляційної скарги  з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи  і  встановлено  судом  першої  інстанції,   09.08.2018 року ОСОБА_1   підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.
У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення, примірник якого згодний отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua (а.с.6).
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між Банком та відповідачем Договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Відповідно до умов укладеного договору, він складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг й Правил користування платіжною карткою.
Позивач доводив, що на підставі вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідачу надано кредит у виді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом,  на  підтвердження  чого  надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та Тарифи.
У заяві позичальника процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.08.2018 року, посилався на «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на банківському сайті, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «Акцент-Банку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 09.08.2918 року  у відповідача  станом  на  09.11.2011 року складає:  залишок  заборгованості  за  тілом  кредиту - 0;  залишок  заборгованості  за  простроченим  тілом  кредиту - 7 980,38 грн.;  залишок  заборгованості  за  процентами  на  поточну  заборгованість - 0; залишок  заборгованості  за  процентами  на  прострочену заборгованість - 3 277,64 грн. (а.с.6).
Ухвалюючи  рішення  про  часткове  задоволення  позову,  суд першої інстанції виходив із того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві від 09.08.2918 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2              ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 7 980,38 грн.
Колегія суддів погоджується з такими  висновками суду першої інстанції так як вони грунтуються на вимогах закону.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України,  однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.   Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема, права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.
За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків, застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ "Акцент-Банк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В редакції ст. 1049 згаданого Кодексу зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України,  якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, уразі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Акцент-Банк» зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.08.2018  року ОСОБА_1 , підписавши Анкету-заяву, підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
На підтвердження своїх вимог, Банк  до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 09.08.2018  року, копію Анкети-заяви,  копію паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».
Як вбачається із долученої до матеріалів справи Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. У вказаній Анкеті-заяві не зазначено  даних про умови кредитування, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту тощо.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, Банк посилався на Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна».
Витягом з вказаних Тарифів визначені, в тому числі: розмір обов`язкового щомісячного платежу, комісії за зняття власних та кредитних коштів, штраф за несвоєчасне погашення кредиту, ефективна процентна ставка, базова процентна ставка та інше.( а.с.12-13).
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась із ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків.
Не може бути належним доказом і роздруківка із сайту позивача, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження N 6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги про стягнення відсотків є необґрунтованими, обґрунтованими є лише вимоги Банку щодо стягнення тіла кредиту, оскільки Банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження      № 14-131 цс 19.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення  суду  першої  інстанції  ухвалене  з  додержанням  норм  матеріального  і  процесуального  права,  тому,  передбачених  законом  підстав  для  його  скасування   і  ухвалення  нового  рішення  апеляційним  судом  не  встановлено.
Доводи  апеляційної  скарги  про  помилковість  висновків  суду першої  інстанції щодо  неврахування  Паспорту  споживчого  кредиту, підписаного  відповідачем,  в  якому  зазначено всі  умови  кредитування,  строки,  процентна  ставка  та  інше,  що  додатково  підтверджує  укладення Договору,  посилання на  судову  практику Верховного  Суду  із  аналогічних  правовідносин,  зокрема,  постанову Верховного Суду від 02.122020 року  у  справі № 284/157/20  не  підлягають  врахуванню,  так як згідно  копії паспорту  споживчого  кредиту  за  програмою «Кредитна картка»,  підписаного відповідачем  09.08.2018 року (а.с.7),  вказано  два типи  кредитного  продукту: Картка «Універсальна» і картка «Універсальна Gold»,  однак даних про те, який саме вид кредитування погодив відповідач в паспорті не зазначено,  в матеріалах справи таких даних також немає.
Наведена у паспорті споживчого  кредиту за  програмою «Кредитна картка»  інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 01.01.2019 року, в той час, коли заборгованість Банком розрахована по 09.11.2021 року. Окрім того, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.
Також, ні Анкета-заява, ні паспорт споживчого кредиту не містять інформації щодо наміру отримання відповідачем кредитної картки «Універсальна» із встановленням кредитного ліміту,  розміру процентів  за  користування  кредитом,  отримання   відповідачем кредитної  картки  та користування нею.
За таких обставин, апеляційний  суд вважає, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду  при  розгляді  справи № 393/126/20  у  постанові  від  23.05.2022 року  відступив  від  висновків  Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду  від           02.12.2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження  № 61-13569св20), від 18.11.2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.
У постанові від 23.05.2022 року Верховний Суд вказав, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай, правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Інші  доводи  апеляційної  скарги  про  порушення  норм  матеріального  права  висновків  суду  не  спростовують,  на  законність  і  обгрунтованість  рішення  суду  першої  інстанції  не  впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням того, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині у справі не виявлено, тому, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.04.2022 року без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,381, 382, 383, 384ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від    29 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                           І.М. Білич 

                                                                                                     Т.А. Слюсар