Ухвала
26 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 194/475/22
провадження № 61-5192ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якій просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця; зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь дружини ОСОБА_3 на її утримання з 
1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця; зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 
1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця; судові витрати стягнути з відповідачів в солідарному порядку.
Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області 
від 12 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області 
від 16 вересня 2010 року у справі № 2-825/2010 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 
1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття; зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року по справі №194/1811/21 на користь ОСОБА_3 на її утримання з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2022 року по справі №194/285/22 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до 
1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року в частині зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області 
від 16 вересня 2010 року по справі №2-825/2010 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 
1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2010 року у справі № 2-825/2010 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
07 квітня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1  подав касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 
02 березня 2023 року у цивільній справі № 194/475/22, в якій просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Пропущений строк на касаційне оскарження підлягає поновленню, оскільки касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення заявнику оскарженої постанови апеляційного суду.
Втім, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії, № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії».
Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 
01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
У позовах про зменшення або збільшення платежів або видач ціна позову визначається сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік (пункт 6 частини першої статті 176 ЦПК України).
З урахуванням положень пункту 6 частини першої статті 176 ЦПК України, ціна позову в справі № 194/475/22 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених станом на 01 січня 2023 року (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).
Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, належить до категорії малозначних в силу закону.
Про належність справи до категорії малозначних вказував і суд першої інстанції в ухвалі від 06 травня 2022 року про відкриття провадження.
На думку заявника, наявний випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження у малозначній справі, оскільки справа має для нього виняткове значення.
Разом із тим незгода позивача із оскаржуваним судовим рішенням не є сама по собі обставиною, що свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
Верховним Судом взято до уваги категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Незгода позивача із оскаржуваним судовим рішенням не є сама по собі обставиною, що свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. При цьому доводи касаційної скарги переважно зводяться до незгоди із обставинами, встановленими апеляційним судом, та спрямовані на необхідність переоцінки доказів.
Натомість встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року в цивільній справі № 194/475/22.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. В. Шипович
                   Є. В. Синельников
                                                                                                           С. Ф. Хопта