Справа № 299/4201/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       11 травня 2023 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
       суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.
       з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Естінко Тетяна Емілівна, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2022 року, ухвалене головуючою суддею Бак М.Д., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. 
Позовні вимоги мотивувала тим, що 9.04.2019 о 13 годині 00 хвилин, керуючи транспортним засобом по вул. Пушкіна в м. Виноградів, біля кафе-магазину «Три Дуби», побачила, що сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля, який належить депутату Виноградівської районної ради Закарпатської області ОСОБА_3 . Позивач є депутатом Виноградівської міської ради Закарпатської області. У зв`язку з тим, що на місці дорожньо-транспортної пригоди не було працівників поліції та здійснювалося переміщення згаданого транспортного засобу в невідомому напрямку, то позивач вийшла із автомобіля, зробила фотографії місця дорожньо-транспортної пригоди та поїхала слідом за пошкодженим автомобілем.
Згодом під`їхав легковий автомобіль чорного кольору державний номерний знак НОМЕР_1 в якому перебували у якості пасажира ОСОБА_4 та водій ОСОБА_1 , й останній почав обзивати її нецензурними словами та щоб не звертати уваги на образи сіла до свого автомобіля.
Відповідач зателефонував їй, коли сиділа в автомобілі з ОСОБА_5 та включивши на телефоні диктофон почула образи в свою адресу в формі нецензурних слів і погрожував фізичною розправою. ОСОБА_4 також чув дані образи в її адресу.
Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.10.2019 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. 
Моральна шкода, яку їй завдано, виразилася у негативних емоціях та стресі, пережитих нею у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, приниженні її честі та гідності в присутності інших осіб та в моральних і психологічних переживаннях, пов`язаних з погрозами фізичною розправою за її громадську позицію під час фіксування дорожньо-транспортної пригоди. 
Моральна шкода, завдана позивачу, також полягає в тому, що після образ нецензурними словами та погроз вона вимушена була звертатися до органів поліції, надавати пояснення, з`являтися до органу досудового розслідування та в судові засідання. Вказані негативні наслідки перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із правопорушенням, яке вчинив відповідач. Відповідач мав можливість усунути спричинені ним негативні наслідки після події шляхом вибачення перед позивачем.
Із врахуванням глибини моральних страждань та засад розумності і справедливості, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 75 000,00 грн.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму 20 000,00  грн моральної шкоди.
У решті позову відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму 204,91 грн судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Естінко Т.Е., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Вказує, що 19.04.2019 ОСОБА_2 проводила відео - та фотозйомку ОСОБА_1 всупереч його волі. ОСОБА_1 чітко висловися проти проведення такої зйомки на телефон та подальшого оприлюднення відео, однак, позивач продовжувала свої протиправні дії. Відповідач не ображав ОСОБА_2 і такі докази не надано позивачем та відсутні в матеріалах справи. Судом першої інстанції не було задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків та дослідженні СД-диску із записом події. 
Додана до матеріалів справи копія постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області №299/2831/19 судом визнана як недопустимий доказ, а тому, відсутні будь які належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 в розумінні вимог ЦПК України.
Щодо розміру моральної шкоди, то зазначає, що позивачем не надано жодних доказів наявності такої шкоди та розрахунку такої. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено, що 19.04.2019 року близько 13 години 15 хвилин на вул. Гінцака в м. Виноградів Виноградівського району Закарпатської області відповідач ОСОБА_1 ображав ОСОБА_2 нецензурними словами та погрожував їй фізичною розправою.
Наведені обставини встановлено постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.10.2019, постановленою у справі № 299/2831/19 про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , яка набрала законної сили на підставі постанови Закарпатського апеляційного суду від 24.12.2021.
Відповідач образив позивача нецензурним словом «с…ка». В подальшому, в телефонній розмові, відповідач сказав позивачу такі слова: «Я Тебе не маленький пацан, если я увижу в Інтернете свое фото я Тебе отобю голову… я Тебя предупреждаю, что я Тебе не мальчик», після чого, протягом приблизно двох хвилин, ображав позивача нецензурними словами. Подія відбувалася в присутності інших осіб. 
Образи та погрози відповідача, висловлені в громадському місці, викликали у позивача негативні емоції, спричинили їй психологічні переживання, а також призвели до необхідності прибувати в поліцію та до суду у зв`язку із здійсненням провадження у справі відносно відповідача.  

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦПК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).
В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Як роз`яснено в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно роз`яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.
При цьому слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. І такий розмір визначається судом, виходячи з конкретних обставин справи.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 75 000,00 грн, позивачка зазначала, що протиправними діями відповідача, що виразилися у образливих словах та погрозою по телефону, завдали їй психологічні переживання, вона перебувала у стресовому стані, була вимушена витрачати час на відвідування органів поліції та суду, що призвело до порушення її звичного способу життя.
Враховуючи характер правопорушення та його наслідки, обсяг страждань позивачки, а також вимоги розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.
При цьому, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на недопустимість доказу, зокрема постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.10.2019, оскільки наявні в матеріалах справи постанова Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.10.2019, а також постанова Закарпатського апеляційного суду від 24.12.2021 завірені уповноваженими особами належним чином відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та загальних судах України.
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів протиправної поведінки ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 є безпідставними та спростовуються постановами Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.10.2019 та Закарпатського апеляційного суду від 24.12.2021 в яких чітко встановлено обставини вчинення адміністративного правопорушення відповідачем.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Оскільки підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає, а тому, апеляційна скарга не підлягає до задоволення а рішення суду слід залишити без змін.
Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 12, 81, 374, 375, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Естінко Тетяна Емілівна, залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 17 травня 2023 року.
       
Головуючий:

Судді: