ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 202/2883/22  Номер провадження 22-ц/814/2914/23	Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Абрамова П.С., Дряниці Ю.В.
при секретарі Філоненко О.В.
за участю ОСОБА_1 та її представника адвоката Васильєвої Л.М., Заскалкіна А.С. та його представника – адвоката Незвіського Д.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Васильєвої Любові Миколаївни, на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2023 року, постановлену у складі головуючого судді Кузіної Ж.В. повний текст судового рішення виготовлено без зазначення дати, за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Васильєвої Любові Миколаївни про забезпечення позову, -
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст заяви
Представник ОСОБА_1 - адвокат Васильєва Л.М. звернулася до Київського районного суду м. Полтави з заявою про забезпечення позову посилаючись на те, що в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Краматорської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини. На даний час ОСОБА_2 викрав спільного сина ОСОБА_4 , ОСОБА_1 має труднощі у спілкуванні з дитиною, позбавлена можливості приймати участь у його вихованні, спілкуванні. Зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин. Враховуючи конфліктні відносини між сторонами, недобросовісну поведінку відповідача ОСОБА_2 просила вжити забезпечення позову наступним шляхом, до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили, а саме:
- заборонити позивачу – ОСОБА_2 чинити відповідачці ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні із малолітнім сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 , або третім особам змінювати, до розгляду справи по суті, фактичне місце проживання (перебування) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на будь-яке інше, ніж те, що вказане в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 ;
- встановити, ОСОБА_1 наступний час спілкування з малолітнім сином ОСОБА_3 з 18 години 00 хвилин кожної другої п`ятниці по 18 годину 00 хвилин неділі з ночівлею в цей період часу дитини за місцем проживання матері, без присутності батька;
- встановити необхідність спілкування із сином шляхом телефонного зв`язку або через мережу Інтернет кожного дня з першого по останнє число кожного місяця без обмежень;
- зобов`язати ОСОБА_2 , не чинити опір, ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- заборонити виїзд за кордон малолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав, передбачених абзацом 13 пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України затвердженого постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 без нотаріально посвідченої згоди його матері, ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2023 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Васильєвої Любові Миколаївни про забезпечення позову – відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на підтвердження необхідності забезпечення позову стороною позивача ОСОБА_1 не надано суду жодних належних, достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість виконати у майбутньому рішення суду про задоволення позовних вимог. Суд також зазначив, що у спорах що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Васильєва Л.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову в повному обсязі.
У своїй апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
13 березня 2023 року до Полтавського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на вказану апеляційну скаргу в якому останній просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Васильєвої Любові Миколаївни залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Васильєвої Любові Миколаївни про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця не навела достатніх підстав і не надала належних доказів вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду правильним, з наступних підстав.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.
При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити відповідність забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою позовним вимогам. 
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Вказана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.  
Заявляючи вище зазначені заходи забезпечення позову ОСОБА_1 не навела достатні підстави і не надала належні докази які дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, оскільки між сторонами дійсно виник спір до вирішення якого, у разі не забезпечення позову, може бути порушено права заявника (позивача за позовом).
Також колегія суддів зазначає, що у разі задоволення заяви про забезпечення позову фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.
Що стосується заборони виїзду за кордон малолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то згідно Постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України.
В інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції,забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим.
Ураховуючи наведе вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що забезпечення позову у обраний представником ОСОБА_1 – адвокатом Васильєвою Л.М. спосіб є неможливим.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 Цивільного процесуального кодексу України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити, судові витрати апелянтів, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд –
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Васильєвої Любові Миколаївни залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 23 травня 2023 року.

Головуючий                                 О.О. Панченко 

Судді                         П.С. Абрамов 

Ю.В. Дряниця