ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/650/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/157/22 Категорія: 302060000 	Суходольський О.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.
секретар Пойнер В.В.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
представник позивача – адвокат Шимановський Артем Володимирович;
відповідач – Державне підприємство «Черкаське лісове господарство», правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Черкаське лісове господарство»;
особа, яка подала апеляційну скаргу – перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Черкаське лісове господарство» про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 01 грудня 2017 року на підставі договорів купівлі-продажу позивач придбав у ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими спорудами (житловий будинок літ. «А-2», підвал «пд»), який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Зазначений об`єкт нерухомості розташований на присадибній ділянці, згідно плану встановлених меж, розташований на земельній ділянці розміром 0,24 га. Спірна земельна ділянка розташована на земельній ділянці лісового фонду України, на території відповідача ДП «Черкаський Лісгосп».
Позивач 03 грудня 2021 року звернувся до відповідача про отримання нотаріально посвідченої згоди на вилучення частини вище зазначеної земельної ділянки, на якій розташований будинок з господарськими спорудами, проте йому було відмовлено в задоволенні його заяви щодо надання нотаріальної згоди на вилучення частини земельної ділянки, оскільки вказана земельна ділянка відповідно до матеріалів лісовпорядкування перебуває у користуванні відповідача, а також відмовлено в наданні нотаріальної згоди на вилучення частини земельної ділянки.
Враховуючи вказані обставини, позивач просив суд визнати за ОСОБА_1 право на оформлення у власність 0.24 га частини земельної ділянки, на якій розташоване майно ОСОБА_1 : житловий будинок з господарськими спорудами (житловий будинок літ. «А-2», підвал «пд»), який знаходиться в АДРЕСА_1 , без нотаріально посвідченої згоди землекористувача державне підприємство «Черкаське лісове господарство» на вилучення із користування.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 30 березня 2022 року позов задоволено повністю.
Рішення суду обґрунтоване тим, що земельна ділянка, на якій розташований належний позивачу житловий будинок з господарськими спорудами, не має ознак визначених статтями 1 та 5 ЛК України, а тому не є земельною лісовою ділянкою і не відноситься до земель лісогосподарського призначення. На ній відсутні лісові насадження, лісові культури, розсадники і плантації, лісові шляхи та просіки, протипожежні розриви, осушувальні канави і дренажні системи. На вказаній земельній ділянці виключно розташований житловий будинок, який перебуває у приватній власності.
Суд зазначив, що згідно даних Державного земельного кадастру, ДП «Черкаський лісгосп» проведено заходи лісовпорядкування, сформовано земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 360,9964 га, кадастровий номер 7124981500:02:001:0262, до складу якої не ввійшла земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно позивача. У зв`язку із наведеним, суд вирішив, що позовні вимоги є доведеними та підлягають до задоволення.
27 березня 2023 року перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 березня 2022 року і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
У апеляційній скарзі вказує, що факт перебування земельної ділянки площею 0,24 га, на визнання права власності щодо якої претендує ОСОБА_1 , у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство» підтверджується матеріалами лісовпорядкування. Зазначені обставини стали підставою для відмови позивачу у наданні письмової згоди на вилучення спірної земельної ділянки із землекористування державного підприємства, та про це зазначає сам позивач у заяві від 03 грудня 2021 року про надання згоди відповідача на її вилучення.
Зазначає, що вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної та комунальної власності, провадиться виключно за згодою землекористувача на підставі рішення відповідного органу державної влади, згідно з повноваженнями, визначеними ст. 122 ЗК України. 
Вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд фактично самостійно вирішив питання щодо вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування ДП «Черкаське лісове господарство» без згоди останнього та розпорядився земельною ділянкою лісогосподарського призначення поза встановлений законом порядок.
Вказує, що визнання права позивача на оформлення у власність частини земельної ділянки площею 0,24 га, що майже у 8 разів перевищує площу нерухомого майна, за відсутності належно оформленого права власності чи права користування земельною ділянкою попереднього власника не відповідає положенням ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.
Також звертає увагу, що судом першої інстанції не було залучено до розгляду справи Черкаську обласну військову адміністрацію, яка є розпорядником земельної ділянки лісогосподарського призначення відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України.
Крім того зазначає, що апеляційна скарга подається прокурором в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації, яка не була залучена до розгляду справи та не вжила заходів щодо оскарження рішення суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 червня 2023 року залучено Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» до участі у справі в якості відповідача.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із матеріалами справи 01 грудня 2017 року на підставі договорів купівлі-продажу від 01 грудня 2017 року №1-3556 та №1-3558 позивач придбав у ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими спорудами (житловий будинок літ. «А-2», підвал «пд»), який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Зазначений об`єкт нерухомості розташований в лісовому масиві на земельній ділянці площею 360,9964 га, кадастровий номер 7124981500:02:001:0262, яка згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку перебуває у постійному користуванні відповідача ДП «Черкаський лісгосп» (правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»).
03 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання йому письмової згоди на вилучення земельної ділянки орієнтовною площею 0,4 га із землекористування ДП «Черкаське лісове господарство».
13 грудня 2021 ДП «Черкаське лісове господарство» надало відповідь № 797/01, у якій вказано, що звернення ОСОБА_1 залишено без розгляду, у зв`язку із тим, що ДП «Черкаський лісгосп» не вбачає підстав для надання нотаріально посвідченої згоди на вилучення земельної ділянки із користування відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами (житловий будинок літ. «А-2», підвал «пд»), за адресою АДРЕСА_1 , не має ознак визначених статтями 1 та 5 ЛК України, а тому не є земельною лісовою ділянкою і не відноситься до земель лісогосподарського призначення. На ній відсутні лісові насадження, лісові культури, розсадники і плантації, лісові шляхи та просіки, протипожежні розриви, осушувальні канави і дренажні системи. На вказаній земельній ділянці виключно розташований житловий будинок, який перебуває у приватній власності.
Колегія суддів не може погодитись із такими висновком суду, оскільки він суперечить матеріалам справи та не підтверджений належними і допустимим доказами.
Так, позивач не заперечує, що земельна ділянка, на якій розташований його будинок, перебуває у постійному користуванні відповідача. У зв`язку із цим позивач і звертався до ДП «Черкаське лісове господарство» із заявою про надання згоди на вилучення земельної ділянки орієнтовною площею 0,4 га із землекористування ДП «Черкаське лісове господарство».
Посилання позивача та суду першої інстанції на те, що згідно даних Державного земельного кадастру, ДП «Черкаський лісгосп» проведено заходи лісовпорядкування, сформовано земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 360,9964 га, кадастровий номер 7124981500:02:001:0262, до складу якої не ввійшла земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно позивача, що підтверджується планом встановлення меж земельної ділянки, розробленим ФОП ОСОБА_3 , який був наданий позивачем, не є належними та допустимим доказами у цій справі.
Так, матеріали справи не містять доказів, що план встановлення меж земельної ділянки виконано ФОП ОСОБА_3 за участі та погодження ДП «Черкаське лісове господарство», тому інформацію, викладену у вказаному документі, колегія суддів оцінює критично.
Відповідно до ст. 5 ЛК України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.
Згідно зі ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Відповідно до статей 16, 17 ЛК України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування. 
Статтею 57 ЗК України визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства без встановлення строку.
Відповідно до п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Частинами 1, 2, 4 ст. 84 ЗК України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.
Статтями 7, 8 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
За змістом статей 92, 95 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з ч. З ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Відповідно до сформованої на цей час правової позиції Великої Палати Верховного Суду, заволодіння громадянами та юридичними особами землями лісогосподарського призначення (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам Земельного кодексу України є неможливим (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц).
Статтею 149 ЗК України врегульовано, що вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної та комунальної власності, провадиться за письмовою згодою землекористувача на підставі рішень Верховної Ради АР Крим, Ради міністрів АР Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками. Відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України.
Підставою для припинення права користування є добровільна відмова землекористувача від права користування земельною ділянкою. У такому разі припинення здійснюється за заявою користувача до власника ділянки, який приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою та повідомляє про це органи держреєстрації (ст. 14, 141 ЗК).
Отже вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної та комунальної власності, провадиться виключно за згодою землекористувача на підставі рішення відповідного органу державної влади, згідно з повноваженнями, визначеними ст. 122 ЗК України.
Згідно з ч. 5 ст. 122 ЗК України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 3, 4, 8 цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 31 ЛК України визначено, що обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній територ ії.
Враховуючи наведене, правильним є твердження прокурора в апеляційній скарзі, що право на розпорядження землями лісового фонду, що перебувають у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство», належить Черкаській обласній військовій адміністрації, утвореній на підставі ст. 1 Указу Президента України «Про утворення військових адміністрацій» від 24 лютого 2022 року № 68/2022.
Згідно із листом Черкаської обласної військової адміністрації від 16 березня 2023 року № 01/01-48/2237/01/01-48/6319 нею не приймались рішення щодо розпорядження земельною ділянкою, яка є предметом спору у даній         справі.
За приписами ст. 57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.
З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка, яка перебувала у державній власності та мала лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача - ДП «Черкаське лісове господарство» у встановленому порядку повноважним органом не вилучалась та зміна цільового призначення щодо неї не здійснювалась.
Законодавством України не передбачено можливості надання у приватну власність громадянам земель лісогосподарського призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за останнім права на оформлення у власність 0,24 га частини земельної ділянки без нотаріально посвідченої згоди землекористувача ДП «Черкаське лісове господарство» на вилучення із користування.
Колегія суддів вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції фактично перебрав на себе функції розпорядження землями лісогосподарського призначення.
Матеріали справи також не містять доказів користування попереднім власником будинку, право власності на який перейшло до ОСОБА_1 , земельною ділянкою площею 0,24 га, а також що саме такий розмір земельної ділянки необхідний для обслуговування будинку, площею 351,8 кв.м. з господарськими спорудами.
З огляду на викладене, судом першої інстанції не правильно застосовано положення статей 120 ЗК та 377 ЦК та ухвалено необґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури; скасування рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 березня 2022 року та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з позивача слід стягнути на користь Черкаської обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1488 гривень 60 коп.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури задовольнити.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 березня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення, яким ОСОБА_1 в позові відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури судові витрати в розмірі 1488 гривень 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складений 12 червня 2023 року.

Судді