ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4813/23 Справа № 185/8518/22 	  	Головуючий у першій інстанції: Болдирєва У. М. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, – 

ВСТАНОВИЛА: 

12 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у період з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року вона працювала на посаді секретаря у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та отримувала щомісячно 2000,00 грн, оскільки працювала на 50 відсотків ставки. Грошові кошти виплачувалися їй згідно відомості, про що вона особисто розписувалася. Однак згідно відомостей бази персоніфікації її заробітна плата за вищезазначений період складала 3000,00 грн, а також згідно відповіді відповідача  ОСОБА_1 нібито отримувала щомісячно 3000,00 грн. Таким чином, відповідачка за вказаний період не виплатила по 1000,00 грн. щомісячно, загалом 2000,00 грн. Тому позивачка просила стягнути на її користь з відповідача недоотриману заробітну плату за період з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року в сумі 2000,00 грн. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 2000,00 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Від ФОП ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду — без змін. Також до апеляційного суду надійшли письмові заперечення позивачки на відзив. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Встановлено судом, що відповідно до позовних вимог, ОСОБА_1 працювала на посаді секретаря у ФОП ОСОБА_2 у період з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року на 50 відсотків ставки і її заробітна плата становила 3000,00 грн щомісячно. 
Зазначене вище підтверджується копією листа ФОП ОСОБА_2 від 13.09.2022 року, копією довідки про доходи від 14.05.2018 року №24, виданої ФОП ОСОБА_2 та визнається відповідачкою, відповідно до її відзиву на позовну заяву (а.с. 3, 61-62, 93). 
Згідно копії довідки про доходи від 14.05.2018 року №24, виданої ФОП ОСОБА_2 , позивачці нараховувалась заробітна плата у березні та квітні 2018 року по 3000,00 грн., з якої податок з доходів фізичних осіб становить (18%) 540,00 грн., тобто до виплати працівнику - 2460,00 грн. (а.с. 93). 
Позивачка стверджує, що фактично вона отримувала заробітну плату щомісячно по 2000,00 грн., а тому невиплачена частина заробітної плати за період з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року становить по 1000,00 грн. за кожен місяць, а всього 2000,00 грн. 
ФОП ОСОБА_2  не надано жодного документу, який би спростовував факт заборгованості із заробітної плати у вказаному вище розмірі перед позивачкою. 
Відповідно до листа слідчого управлінням ГУНП в Донецькій області від 03.02.2023 №1571/20-2023, зокрема, під час розслідування кримінального провадження №12020055380000161 було проведено санкціонований обшук 05 листопада 2021 року за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого слідчим були вилучені предмети та документи. Через різке загострення обстановки після початку активних бойових дій на території Донецької області та, зокрема, у місті Маріуполі, де в службовому приміщенні ГУНП в Донецькій області зберігалися матеріали кримінального провадження №12020055380000161, а також документи, предмети та речі, визнані речовими доказами по вказаному кримінальному провадженню, евакуювати зазначені матеріали, документи, предмети та речі на підконтрольну Україні територію не виявилося можливим. На теперішній час матеріали вказаного кримінального провадження, а також документи, предмети та речі, визнані речовими доказами по кримінальному провадженню, знаходяться на тимчасово окупованій території у місті Маріуполі (а.с. 83). 
Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до вимог ст. 47 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. 
За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України). 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до положень КЗпП України та вимог Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із заробітної плати покладається на роботодавця, а не на позивача (робітника). 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 14 березня 2019 року у справі №273/472/16. 
Заперечуючи проти позову відповідач не надав, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції жодного доказу на підтвердження факту виплати заробітної плати позивачці та проведення з нею повного розрахунку при звільненні. 
При цьому у даному випадку саме відповідач, як суб`єкт господарської діяльності (фізична особа-підприємець), яка веде бухгалтерський облік та зобов`язана виплачувати заробітну плату, мала надати суду докази виконання свого обов`язку по виплаті заробітної плати працівникові та проведення остаточного розрахунку. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши перебування сторін у трудових відносинах у період з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року; приймаючи до уваги ненадання відповідачкою належних та допустимих доказів на спростування факту наявності у неї заборгованості перед позивачкою з виплати частини заробітної плати за березень 2018 року - 1000,00 грн. та за квітень 2018 року - 1000,00 грн, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості із виплати заробітної плати у розмірі 2000,00 грн. 
Заперечення відповідачки вилученням у неї відомостей із виплати заробітної плати на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні, матеріали якого залишились на окупованій території, не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку виплатити заробітну плату працівникові. 
Відповідно до ч. 2ст. 233 КЗпП України, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Більше того, позов у даній справі поданий 12.10.2022 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви, тобто через місяць після видачі ФОП ОСОБА_2 листа від 13.09.2022 року про відмову у виплаті частини заробітної плати (а.с. 3). 
На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, допустив порушення норм процесуального права, переклавши обов`язок доказування щодо наявності заборгованості із заробітної плати на працівника. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Враховуючи, що позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір”, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню 992,40 грн. судового збору. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити. 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі – задовольнити. 
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. 
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст судового рішення складений 29 травня 2023 року.

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова