ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5373/23 Справа № 216/1529/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/1529/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Зайка Павло Костянтинович, на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2023 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 січня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021  року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. 
Позовну заяву мотивовано тим, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . 
У 2016 році шлюб був розірваний рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. 
У період перебування сторін у шлюбі народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею. 
Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надавав, у зв`язку з чим, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.06.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача, на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. на місяць, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. 
Натомість, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дитини значно зросли, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Таким чином, позивачка вважає, що розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Враховуючи те, що відповідач проходить військову службу та отримує грошове забезпечення, позивачка просила суд: збільшити розмір аліментів на дитину, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2600,00 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
При цьому, клопотала перед судом першої інстанції про витребування доказів - з військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України інформаційну довідку щодо отриманого щомісячного доходу (грошового забезпечення) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дати проходження ним служби в лавах Збройних Сил України по теперішній час.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2022 року відкрито провадження у справі та витребувано докази.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2023 року в задоволенні позовних ОСОБА_2 відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Зайка П.К., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, зазначає, що суд порушив право позивачки на належний доступ до правосуддя, розглядав справу протягом тривалого часу та не з`ясував всіх обставин справи. Зокрема, зобов`язавши ухвалою суду військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України надати інформаційну довідку щодо отриманого щомісячного доходу (грошового забезпечення) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції розглянув справу без запитуваної інформації, обмежившись посиланням на недоведеність позивачкою зміни матеріального стану відповідача.
Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд апеляційної інстанції забезпечити їй належний доступ до правосуддя та посприяти збиранню доказів у справі, шляхом витребування інформації, яка була витребувана судом першої інстанції, однак так і не надана суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Зайка П.К., про витребування доказів.
Витребувано з військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України інформаційну довідку щодо отриманого щомісячного доходу (грошового забезпечення) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дати проходження ним служби в лавах Збройних Сил України по теперішній час.
Призначено справу до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження  без повідомлення учасників справи, за наявними в ній матеріалами на  14 червня 2023 року в приміщенні Дніпровського апеляційного суду.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.  
Судом першої інстанції встановлено, що, згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 3), сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із позивачкою ОСОБА_1 .
Згідно виконавчого листа, виданого 08.10.2015 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 4), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви - з 12.03.2015 й до моменту досягнення дитиною повноліття.
Позивачка ОСОБА_1 вказує, що коштів, які присуджено рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.06.2015 року не достатньо для належного розвитку дитини, а відповідач ОСОБА_2 проходить військову службу та має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Крім того, наполягає на тому, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не відповідає сумі стягнутих аліментів.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них після ухвалення рішення про стягнення аліментів, а зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 83 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 700,00 грн. до 2 600,00 грн. на дитину щомісячно, посилаючись зміну матеріального стану платник аліментів та законодавства щодо мінімального розміру аліментів на дитину. 
Будь-яких доказів, які б підтверджували зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я сторін суду не подавала.
Для перевірки доводів апеляційної скарги, колегією суддів витребувано з військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України інформаційну довідку щодо отриманого щомісячного доходу (грошового забезпечення) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дати проходження ним служби в лавах Збройних Сил України по теперішній час та встановлено, що ОСОБА_2 був мобілізований у зв`язку із збройною агресією російської федерації 26 лютого 2022 року та виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 15 лютого 2023 року, за станом здоров`я. За період з 26 лютого 2022 року по 15 лютого 2023 року загальна сума його доходу, без урахування аліментів, становить 604 294,46 грн. Аліменти сплачено у загальному розмірі 107 089,56 грн.
Разом з тим, аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 23 постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що у період з 26 лютого 2022 року по 15 лютого 2023 року платник аліментів дійсно отримував виплати від держави, як військовослужбовець, однак ці обставини жодним чином не свідчать про збільшення його доходу та можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, адже на теперішній час він втратив право на зазначені виплати від держави та звільнений зі служби за станом здоров`я.
Інших доказів, які б свідчили про зміну матеріального стану платника аліментів після ухвалення рішення про стягнення аліментів суду не надано, у зв`язку з чим, колегія суддів, з урахуванням здобутих у суді апеляційної інстанції доказів щодо погіршення стану здоров`я відповідача ОСОБА_2 , погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позивачкою наявності підстав для збільшення розміру аліментів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII та від 03.07.2018 року № 2475- VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатнього заробітку (доходу) платника аліментів.»
Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.  
Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів,  суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.    
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VII частину першу ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним Кодексом України. 
Тобто, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, ґрунтується на зазначених вимогах закону та узгоджується із визначеними законом способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину.  
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, тоді як, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України,   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без змін, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Зайка Павло Костянтинович, - залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: