КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4142/2023
Справа 752/3424/22
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем     України
 
13 квітня 2023 року                                                                                       
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «ВІДІ-Страхування» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Хоменко В.С. в м. Київ 08 вересня 2022 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «ВІДІ-Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,
 
в с т а н о в и в :
 
В лютому 2022 року позивач ТДВ «ВІДІ-Страхування» звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, просив стягнути з відповідача на свою користь суму відшкодування шкоди в розмірі 6911,50 грн. та судові витрати.
Позов мотивував тим, що 07 вересня 2018 року між ТДВ «ВІДІ-Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 12337, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом Hyundai д.н.з. НОМЕР_1 . 
10 липня 2019 року на проспекті Перемоги, 136 у м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 
02 серпня 2019 року постановою Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
25 липня 2019 року до ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування звернулася ОСОБА_2 в зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком згідно з умовами договору. 01 серпня 2019 року позивач на підставі страхового акту № 4030 від 01 серпня 2019 року, виходячи з рахунку № ВДиС-0037953 від 23 липня 2019 року, акту виконаних робіт № ВДиСА-019493 від 12 липня 2019 року та враховуючи звіт про оцінку КТЗ № 06-09/09 від 09 вересня 2019 року, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 17959,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3446 від 01 серпня 2019 року та звітом про виплату коштів станом на 11 вересня 2019 року.
05 вересня 2019 року до ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» з заявою про доплату страхового відшкодування звернулась ОСОБА_2 в зв`язку з ДТП. 11 вересня 2019 року позивач на підставі страхового акту № 4301 від 06 вересня 2019 року, виходячи з рахунку № ВДиС-0045722 від 03 вересня 2019 року здійснив доплату страхового відшкодування в розмірі 6468,42 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4180 від 11 вересня 2019 року.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «ВУСО» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 197104496. 
19 вересня 2019 року позивач звернувся до ПрАТ СК «ВУСО» з заявою про страхове відшкодування, в якій просив здійснити страхове відшкодування в розмірі 23527,58 грн. 08 листопада 2019 року ПрАТ СК «ВУСО» визнало вимоги ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» та сплатило на користь останнього страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 16616,08 грн. 
Відтак, з відповідача як з винної особи підлягає стягненню решта 6911,50 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ПрАТ СК «ВУСО». Листом від 04 березня 2020 року позивач звернувся до ОСОБА_1 з листом про сплату вказаної суми, однак відшкодування завданої шкоди нею не здійснено.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від  08 вересня 2022 року в позові відмовлено.
 
Позивач ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від  08 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції зробив висновок, що після виплати страхового відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» у ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» могло виникнути право вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 6911,50 грн., виключно якщо б розмір завданої шкоди виходив за межі ліміту страхового відшкодування, застрахованої в ПрАТ «СК «ВУСО». Ціна позову в розмірі 6911,50 грн. складається з франшизи, яка передбачена полісом № 197104496, та фізичного зносу. 
Разом із цим, відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Наводив правові висновки, викладені Верховним Судом в постановах від 22 грудня 2020 року в справі № 565/1210/19, від 22 квітня 2020 року в справі № 756/2632/17, від 22 квітня 2021 року в справі № 759/7787/18.
Вказував, що ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» в розмірі 16616,08 грн. = 15803,34 грн. + 7321,04 грн. х (1 - 0,6158) - 2000 грн., де 15803,34 грн. - вартість ремонтно-відновлювальних робіт та необхідних для ремонту матеріалів згідно з рахунком № ВДиС-0037953 від 23 липня 2019 року та № ВДиС-0045722 від 03 вересня 2019 року, 7321,04 грн. - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, і на які нараховується фізичний знос (0,6158), 2000 грн. - розмір франшизи, передбаченої полісом ОСЦПВ, тоді як суд першої інстанції не в повному обсязі та не всебічно з`ясував обставини, а саме яким чином сформовано ціну позову, що має значення для правильного вирішення спору, що стало підставою невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Також судом першої інстанції неправильно застосовано норму матеріального права, а саме ст. 1194 ЦК України, в якій не зазначено виключення щодо перевищення розміру завданої шкоди ліміту відповідальності страховика, та не вжито дану норму в поєднанні зі ст. 12, 29, 36 Закону. Також у вказаному рішенні судом зазначено, що позов пред`явлено лише до ОСОБА_1 , винної особи у вчиненні ДТП, тоді як ст. 25 Закону України «Про страхування» та ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають подвійну природу, проте позивач не скористався своїм правом та не залучив ПрАТ «СК «ВУСО» в якості співвідповідача. Судом було неправильно застосовано дані норми, оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено відшкодування на рахунок позивача в межах передбаченої відповідальності згідно норм чинного законодавства, а саме за виключенням франшизи та фізичного зносу замінених деталей, тоді як особою, яка повинна відшкодувати різницю між виплатою ПрАТ «СК «ВУСО» та страховим відшкодуванням ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та ст. 29 Закону є саме винна особа, в даному випадку ОСОБА_1 .
 
Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилалась на те, що суд першої інстанції вмотивовано, обґрунтовано прийняв рішення, дослідивши у відповідності до процесуального законодавства належні докази. Дійсно ліміт страхової відповідальності складав 100000 грн., при цьому виплата на користь потерпілої особи за страховою подією сумарно складає 23527,58 грн., що не перевищує страховий ліміт за договором № 197104496. 
Відповідно вона погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до законного висновку, що фактичні витрати потерпілої особи на відновлення порушеного права не вийшли за межі ліміту страхового відшкодування застрахованої ОСОБА_1 в ПрАТ «СК «ВУСО», а відповідно право на відшкодування згідно ст. 1194 ІК України та право, що виникло внаслідок суброгації у позивача, не виникло. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що «правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові…» є суб`єктивним, оціночним судженням апелянта, який не ґрунтується на джерелах права та закону, що в свою чергу не відповідає формі та змісту апеляційної скарги п. 5 ч. 1 ст. 356 ЦПК України, згідно якої апелянт має посилатися, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення суду.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.
 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Hyundai Getz 1.4AT д.н.з. НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 15).
07 вересня 2018 року ТДВ «Страхова компанія «ВІДІ-Страхування» та ОСОБА_2 уклали договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 12337, за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Hyundai Getz 1.4AT д.н.з. НОМЕР_1 , предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом. Страховими ризиками є повне КАСКО (ДТП, ПДТО, пожежа, стихійні лиха, ВП та викрадення). Фізичний знос при визначенні страхового відшкодування не враховується (а. с. 10 - 14).
На а. с. 16 знаходиться копія довідки Управління патрульної поліції в м. Києві про дорожньо-транспортну пригоду від 12 серпня 2019 року по пр-ту Перемоги, 136 в м. Києві, яка сталася 10 липня 2019 року за участі транспортних засобів Hyundai Getz 1.4AT д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , та Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . 
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року в справі № 759/13340/19 ОСОБА_1 визнано винною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення (а. с. 17).
09 вересня 2019 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» складено звіт про оцінку КТЗ № 06-09/09, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Getz 1.4AT д.н.з. НОМЕР_1 на дату ДТП становить 26249,16 грн., ринкова вартість КТЗ на дату ДТП, з урахуванням ПДВ, становить 155016,41 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень на дату ДТП, становить 23652,65 грн. (а. с. 18 - 23).
На а. с. 24 - 32 наявна копія ремонтної калькуляції від 10 липня 2019 року та фототаблиці, акту огляду транспортного засобу.
25 липня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 35).
01 серпня 2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» складено страховий акт № 4030, згідно якого вартість відновлювального ремонту та розмір страхового відшкодування становить 17059,16 грн. (а. с. 36 - 37).
На а. с. 38 знаходиться копія рахунку № ВДиС-0037953 від 23 липня 2019 року, виставленого ТОВ «Автострада» ОСОБА_2 з призначенням платежу «оплата та товари згідно рахунку», авто Hyundai Getz 1.4AT д.н.з. НОМЕР_1 .
На а. с. 39 знаходиться копія акту виконаних робіт № ВДиСА-023937 від 11 вересня 2019 року ТОВ «ВІДІ Автострада», замовник ОСОБА_2 , автомобіль Hyundai Getz 1.4AT д.н.з. НОМЕР_1 , із зазначенням суми до сплати 16647,92 грн. з ПДВ.
На а. с. 40 знаходиться копія акту виконаних робіт № ВДиСА-019493 від 12 липня 2019 року, складений ТОВ «ВІДІ Автострада», замовник ОСОБА_2 , автомобіль Hyundai Getz 1.4AT д.н.з. НОМЕР_1 , із зазначенням суми до сплати 403,20 грн. з ПДВ.
Платіжним дорученням № 3446 від 01 серпня 2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» виплачено на користь ОСОБА_2 16665,96 грн. страхового відшкодування згідно акту СТ-4030 від 01 серпня 2019 року (а. с. 42).
05 вересня 2019 року ОСОБА_2 повторно звернулася до ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 43).
06 вересня 2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» складено страховий акт № 4301, згідно якого вартість відновлювального ремонту становить 6468,42 грн. (а. с. 44 - 45). На а. с. 46 знаходиться копія рахунку ТОВ «ВІДІ Автострада» № ВДиС-0045722 від 03 вересня 2019 року на суму 6468,42 грн. з ПДВ.
На а. с. 47 знаходиться копія акту виконаних робіт ТОВ «ВІДІ Автострада» № ВДиСА-025407 від 11 вересня 2019 року на суму 6422,52 грн.
Платіжним дорученням № 4180 від 11 вересня 2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» виплачено на користь ОСОБА_2 6468,42 грн. страхового відшкодування згідно акту СТ-4031 від 06 вересня 2019 року (а. с. 48).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно полісу № 197104496 (а. с. 52).
19 вересня 2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» звернулося з заявою до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про страхове відшкодування в розмірі 23527,58 грн. (а. с. 49).
08 листопада 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплатило на користь ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» страхове відшкодування в розмірі 16616,08 грн. (а. с. 51).
Листами від 01 березня 2020 року та 31 серпня 2020 року ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» звернулося з вимогою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 6911,50 грн., на яку направлено відповідь, що розмір шкоди перевищує ліміт поліса, який у неї був на той час, в зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 просила звернутись до страхової компанії для надання суми відшкодування (а. с. 53 - 57).
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
 
З огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року в справі № 759/13340/19 і сторонами не заперечується.
 
В матеріалах справи також наявні платіжні доручення на підтвердження сплати ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» на користь ТОВ «ВІДІ Автострада» грошових коштів в сумі 16655,96 грн. та 6468,42 грн. на підставі складених рахунків на оплату та страхових актів (а. с. 42, 48), копія звіту про виплати коштів за реєстром суб`єкта господарювання ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» станом на 11 вересня 2019 року, згідно якого 01 серпня 2019 року на користь ОСОБА_2 сплачено 403,20 грн. (а. с. 41), а також виписка з рахунку ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» про отримання від страховика ОСОБА_1 - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» страхове відшкодування в розмірі 16616,08 грн. (а. с. 51).
Виплата страхового відшкодування в розмірі 16616,08 грн. складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт та необхідних для ремонту матеріалів згідно з рахунком № ВДиС-0037953 від 23 липня 2019 року та рахунком № ВДиС-0045722 від 03 вересня 2019 року, 7321,04 грн. - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, на які нараховується фізичний знос (0,6158), 2000 грн. - вартість франшизи, передбаченої полісом ОСЦПВ.
 
Таким чином, розмір понесених позивачем збитків, понесених внаслідок виплати страхового відшкодування в розмірі 6911,50 грн. як різниці між вказаними сумами, підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
 
За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до ст. 36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
 
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
 
Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
 
Тому правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою ПрАТ «СК «ВУСО» на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації.
 
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Із матеріалів справи вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі полісу ЕР/197104496 з лімітом за шкоду майну 100000 грн., з яких лише 16616,08 грн. було виплачено даною страховою компанією на користь позивача, чого сторонами не заперечується.
 
При цьому апеляційний суд враховує, що згідно звіту № 06-09/09 про оцінку автомобіля від 09 вересня 2019 року, вартість відновлювального ремонту забезпеченого автомобіля Hyundai Getz д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 23652,65 грн., виплачена позивачем потерпілій особі ОСОБА_2 , визначалася без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу, а страхове відшкодування в розмірі 16616,08 грн., сплачене страховою компанією винуватця ОСОБА_1 - ПрАТ «СК «ВУСО», визначалося з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні.
 
Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
 
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
 
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20).
 
В постанові від 22 грудня 2020 року в справі № 565/1210/19 Верховний Суд зробив такі висновки: «Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку»
 
В постанові від 22 квітня 2021 року в справі № 759/7787/18 Верховний Суд дійшов висновку, що «Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Разом із тим, судом першої інстанції наведених вимог закону та правових висновків Верховного Суду належним чином не враховано, неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 1194 ЦК України, ст. 12, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та здійснено передчасний та помилковий висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, в останньому випадку обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
 
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем пред`явлено позов лише до ОСОБА_1 , винної особи у вчиненні ДТП, яка є неналежним позивачем у даній справі, тоді як позов до належного позивача ПрАТ «СК «ВУСО» не пред`являвся, що є підставою для відмови в позові.
 
Апеляційний суд не може погодитися з даними висновками, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК «ВУСО» вже було здійснено відшкодування на рахунок позивача в межах передбаченої відповідальності відповідно до норм чинного законодавства, а саме за виключенням франшизи та фізичного зносу замінених деталей (п. 12.1 ст. 12 та ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), тоді як особою, яка повинна відшкодувати різницю між виплатою ПрАТ «СК «ВУСО» та страховим відшкодуванням ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» є саме винна особа ОСОБА_1 , яка є відповідачем у справі.
 
Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу щодо вмотивованості та обґрунтованості судового рішення, оскільки вони зводяться до підтримки помилкових висновків суду першої інстанції.
 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак вказане судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
 
Верховний Суд в постанові від 20 березня 2018 року в справі № 911/482/17 виклав правову позицію, відповідно до якої, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
 
Отже, наявність рахунку на оплату СТО, якою проводилися ремонтно-відновлювальні роботи забезпеченого транспортного засобу, а також платіжні доручення та звіт про виплати коштів вважається достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
Вирішуючи по суті позовні вимоги ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування», апеляційний суд виходить із того, що стягнення з відповідача як винної особи різниці між сумою страхового відшкодування, виплаченого позивачем його страхувальнику ОСОБА_2 на підставі рахунків СТО, в розмірі 23527,58 грн., та сумою страхового відшкодування в розмірі 16616,08 грн., отриманого позивачем від страхової компанії відповідача, зменшеного на коефіцієнт фізичного зносу складових та франшизи, в розмірі 6911,50 грн., відповідає обставинам справи та вимогам закону.
 
Доводи відповідача у запереченні на позов, що ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило страхове відшкодування в розмірі 16616,08 грн., сили зіткнення було недостатньо для заподіяння шкоди, яку вказано в акті огляду від 02 вересня 2019 року, а додаткові витрати за рахунок-фактуру від 03 вересня 2019 року викликають сумніви щодо доцільності додаткового ремонту через два місяці після страхової події, є необґрунтованими, з огляду на те, що вартість відновлювального ремонту не спростована відповідачем власними доказами. Доводи відповідача в цій частині зводяться лише до нічим не підтверджених сумнівів.
  
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.
 
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов задовольняється в повному обсязі, апеляційним судом здійснюється перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України та з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати за подання позову в розмірі 2481 грн. та апеляційної скарги в розмірі 3721,50 грн., всього 6202,50 грн.
 
Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «ВІДІ-Страхування» задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від  08 вересня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову.
Позов Товариства з додатковою відповідальністю «ВІДІ-Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «ВІДІ-Страхування» (Київська область Києво-Святошинський р-н. с. Софіївська Борщагівка вул. велика Кільцева 56 код ЄДРПОУ 35429675)  6911,50 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судові витрати в розмірі 6202,50 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :                                                                                                            Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                        Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.