ПОСТАНОВА 
Іменем України

08 червня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 390/1701/22
провадження № 22-ц/4809/654/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І., 
за участі секретаря - Гончар В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2023 року у складі судді Бойко І. А. і

В С Т А Н О В И В :

 
Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягувати з нього аліменти на користь відповідача на утримання синів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), починаючи з 13.12.2022 та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в подальшому стягувати з нього аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.05.2017 стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивач вважає, що вказанний розмір аліментів наразі не є справедливими, оскільки є завеликим для його сім`ї, а відповідач проживає у шлюбі та має належний рівень матеріального забезпечення. 
У ОСОБА_1 істотно змінилися життєві обставини, адже він утримує нову сім`ю, до складу якої входить дружина та двоє неповнолітніх доньок.
Заробітна плата позивача має системний характер, він постійно знаходиться на роботі повний робочий день, на період військового стану працює без вихідних, тому не має можливості додатково підзаробляти, щоб забезпечити своїх близьких у повній мірі. 
Крім того, він несе додаткове фінансове навантаження через виплату банківського кредиту. 
Позивач вважав, що не справедливо забезпечувати матеріально одних дітей за рахунок недоотримання матеріальних благ іншими дітьми, які перебувають на його утриманні, а тому звернувся до суду з позовом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, ОСОБА_1 не надано взагалі, крім того, позивач не є батьком неповнолітніх дітей, з якими він проживає.
Зменшення розміру стягнутих аліментів з позивача може негативно вплинути на належне забезпечення дітей суперечитиме їх інтересам. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та несправедливим, адже судом не повністю встановлено обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення.
Судом першої інстанції не було мотивовано, яким чином зменшення розміру аліментів суперечитиме інтересам неповнолітніх дітей, адже позивач просив зменшити розмір аліментів, який буде посильним йому для виплати.
ОСОБА_1 періодично бере на проживання до себе в сім`ю спільного з відповідачем сина ОСОБА_4 , надає йому кошти на деякі потреби та приймає активну участь у його житті.
Суд не взяв до уваги, що на одну заробітну плату позивач утримує двох синів від попереднього шлюбу та ще двох неповнолітніх доньок у теперішньому, а більше половини доходів йде на сплату аліментів, при тому, що ОСОБА_2 теж має можливість матеріально забезпечувати дітей.
Також, судом не було надано належної оцінки співмірності стягуваних за попереднім рішенням суду аліментів та отримуваного позивачем доходу, а також зміні сімейного становища позивача та можливості сплачувати аліменти, адже визначений рішенням суду розмір істотно впливає на його матеріальне забезпечення і негативно позначається на взаємовідносинах у теперішній сім`ї.

Відзив на апеляційну скаргу

       Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Тупало Н. М. підтримала доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.05.2017, яке набрало законної сили 26.05.2017, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 квітня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , а потім на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 жовтня 2026 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Згідно довідки № 578 від 07.12.2022, виданої Веселіським старостинським округом Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області позивач має наступний склад сім`ї: дружина - ОСОБА_6 , дочки - ОСОБА_7 , 2010 року народження, ОСОБА_8 , 2011 року народження.
Відповідно до довідки про доходи № 439 від 08.12.2022 ОСОБА_1 має загальну суму доходу з червня по листопад 2022 року, за винятком аліментів, 223 831,33 грн, сплачено аліментів ОСОБА_1 43 134,28 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 18 березня 2014 року та сері НОМЕР_2 від 18 березня 2014 року відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 9-10).
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.05.2017, яке набрало законної сили 26.05.2017, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 квітня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , а потім на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 жовтня 2026 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 (а. с. 11).
Згідно довідки № 578 від 07.12.2022, виданої Веселіським старостинським округом Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області позивач має наступний склад сім`ї: дружина - ОСОБА_6 , дочки - ОСОБА_7 , 2010 року народження, ОСОБА_8 , 2011 року народження (а. с. 7).
Відповідно до довідки про доходи № 439 від 08.12.2022 ОСОБА_1 має загальну суму доходу з червня по листопад 2022 року, за винятком аліментів, 223 831,33 грн, сплачено аліментів ОСОБА_1 43 134,28 грн (а. с. 8).
Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що у нього після ухвалення рішення про стягнення аліментів змінилися життєві обставини, адже він утримує нову сім`ю, до складу якої входить дружина та двоє неповнолітніх доньок.
Разом з тим, суд вважає, що вказані обставини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Зокрема, надана позивачем довідка про його дохід в період з червня по листопад 2022 року не відображає зміну його матеріального становища після винесення рішення про сплату аліментів.
Той факт, що позивач проживає з ОСОБА_6 та її неповнолітніми доньками в одному будинку, також не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, адже позивачем не надано доказів несення ним витрат на їх утримання.
Крім того, ОСОБА_6 є працездатною особою, дохід якої позивач не показав, а у її дітей є батько, який повинен їх забезпечувати.
Доводи позивача про те, що він несе додаткове фінансове навантаження через виплату банківського кредиту не підтверджені належними та допустимим доказами.
Таким чином, з аналізу викладеного вбачається, що ОСОБА_1 не доведено наявність обставин, передбачених статтею 192 СК України, які б могли бути підставою для зменшення розміру аліментів.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану та зміни сімейного стану.
Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він періодично бере на проживання до себе в сім`ю спільного з відповідачем сина ОСОБА_4 , надає йому кошти на деякі потреби та приймає активну участь у його житті, суд не бере до уваги, оскільки вказані обставини не є підставою для зменшення розміру аліментів.
Твердження ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на одну заробітну плату позивач утримує двох синів від попереднього шлюбу та ще двох неповнолітніх доньок у теперішньому, є безпідставними, з огляду на те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що неповнолітні доньки ОСОБА_6 перебувають на утриманні позивача.
Той факт, що відповідач має можливість матеріально забезпечувати дітей в розумінні ст. 192 СК України не є підставою для зменшення розміру аліментів, адже не свідчить про зміну її матеріального становища після ухвалення відповідного рішення про стягнення аліментів на її користь аліментів на утримання дітей.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що судом не було надано належної оцінки співмірності стягуваних за попереднім рішенням суду аліментів та отримуваного позивачем доходу, а більше половини доходів позивача йде на сплату аліментів, з огляду на те, що у справах за позовом про зменшення розміру аліментів, суд предметом доказування є обставини, які свідчать про зміну матеріального або сімейного стану платника аліментів, а не співмірності стягуваних аліментів доходу платника.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2023 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 08.06.2023.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 С. М. Єгорова 

       О. І. Чельник