СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року                                        м. Харків                        Справа № 922/1513/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя  Геза Т.Д.
при секретарі  Стойка В.В.    
за участю:
позивача  - адвокат Євглевський В.О., посвідчення від 12.03.2011 року; 
відповідача - адвокат Романченко О.М., посвідчення від 10.08.2008 року №1584; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу представника    ФОП Фоменка Дмитра Володимировича - адвоката   Романченко О.М. (вх. №645Х/1-18)
на  додаткове  рішення                        господарського суду Харківської                 області від 21.03.2023 року у справі №922/1513/22,  ухвалене                        в приміщенні господарського суду Харківської                 області (суддя                      Аюпова Р.М.),                       повний                          текст якого   складено                             24.03.2023 року 
за первісним позовом  	 Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни,            м. Харків     	
до  	 Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича,  м. Харків	
про та за зустрічним позовом  до про 	розірвання договору ФОП Фоменка Дмитра Володимировича, м. Харків, ФОП Погорєлової Тетяни Володимирівни, м. Харків, стягнення заборгованості в розмірі 291 746, 64 грн	

ВСТАНОВИВ:
Рішенням   господарського суду Харківської  області від 16.03.2023 року у справі №922/1513/22 у  задоволенні первісного позову відмовлено  повністю; у  задоволенні зустрічного позову відмовлено  частково; стягнуто  з Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни   на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича  84 546,64 грн - заборгованості по сплаті орендної плати;  1 268, 20 грн - судового збору.
Додатковим рішенням  господарського суду Харківської  області від 21.03.2023 року у справі №922/1513/22 у   задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат (вх. № 6652 від 17.03.2023) - відмовлено  частково; стягнуто   з Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни  на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича           витрати на правову допомогу у сумі 10 150, 00 грн.
Представник ФОП Фоменка Дмитра Володимировича - адвокат Романченко О.М. з       додатковим     рішенням   господарського суду першої інстанції не погодився    та звернувся            до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове    рішення    господарського суду Харківської   області від 21.03.2023 року                у справі    про часткове задоволення вимог про стягнення із Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове   рішення про стягнення з Фізичної особи підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни на користь Фізичної особи підприємця Фоменка Дмитра Володимировича судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн.
Апелянт в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
При розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції було взято до уваги тільки зустрічні позові вимоги ФОП Фоменка Д.В. про стягнення 207200,00 грн.  і 84546,64 грн.   та не було взято до уваги позовні вимоги немайнового характеру ФОП Погорєлової Т.В. до ФОП Фоменка Д.В. про розірвання договору оренди, у задоволенні яких було відмовлено, а отже ухвалено позитивне для ФОП Фоменка Д.В. рішення.
Таким чином, понесення позивачем (відповідачем за первісним позовом) витрат на професійну правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами, а тому вказані витрати підлягають стягненню із відповідача (позивача за первісним позовом) на користь позивача (відповідача за первісним позовом).
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду  від 05.04.2023 року,          суддею - доповідачем у справі            визначено суддю          Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча         суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д.            
  Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022          від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Указами  Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року,  №58/2023 від 06.02.2023 року,  відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19  лютого    2023 року строком на 90 діб.
          Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану" встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 року відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника    ФОП Фоменка Дмитра Володимировича - адвоката   Романченко О.М.  на додаткове   рішення    господарського суду Харківської   області від 21.03.2023   року у справі №922/1513/22; учасникам справи    встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України,                            з доказами надсилання його апелянту; запропоновано   учасникам справи     свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua та телекомунікаційної мережі "Електронний суд"; учасникам справи    необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень.
          Ухвалою Східного апеляійного господарського суду від 20.04.2023 року призначено  справу №922/1513/22        до розгляду на    "09" травня 2023 р. о  12:45 год. у приміщенні Східного  апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання  №131; запропоновано  учасникам справи   визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; попереджено, що   неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; запропоновано   учасникам  справи   для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду inbox@eag.court.gov.ua.; учасникам справи необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень.
        У судовому засіданні 09.05.2023 року представник апелянта   підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.  Представник  позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.
         Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК  України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.
У зв`язку з введенням 24.02.2022 року на території України воєнного стану, з метою дотримання розумного балансу між реалізацією права на апеляційне оскарження і принципу юридичної визначеності, копію   ухвали     суду апеляційної інстанції  від 20.04.2023 року   було надіслано на вказаний  учасником  справи офіційний  електронний  адрес: адвокат Романченко О.М.  -  ІНФОРМАЦІЯ_1  та    отримані  за цією електронною  адресою: адвокатом Романченко О.М.  -  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що   підтверджується роздруківкою електронного листування, які містяться у матеріалах справи.
              Колегія суддів враховує  правові висновки, викладені у  постанові Верховного Суду                від 22.11.2022 року у cправі №911/1808/21, де, зокрема, вказано, що порядок використання для обміну документами електронної пошти встановлено Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", в якому зазначено, що порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством.
Телефонограмою від 02.05.2023 року повідомлено ФОП Фоменко Д.В.  про дату, час та місце розгляду справи.
         Також, інформацію про дату, час та місце розгляду  справи було розміщено на   офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду  веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".
Окрім того, відповідно до ч. 2               ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень"            усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1               ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвалу      суду   апеляційної інстанції    від 20.04.2023 року    у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена  за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
          Статтею  12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 
Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
        Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).
При цьому, від учасників справи  впродовж всього строку розгляду судом апеляційної інстанції   справи не надходило будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у призначене судове засідання.
           Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
          Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини      від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000       у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006       у справі "Красношапка проти України").
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
        Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених       ст.       42 ГПК      України та       беручи до уваги відсутність клопотань        від учасників справи         щодо відкладення розгляду апеляційної скарги        у зв`язку з заходами,  встановленими особливим режимом роботи  суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
          Розглянувши матеріали справи,   заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення господарським       судом першої інстанції        неоспорених обставин справи,           колегія суддів встановила наступне.
Рішенням   господарського суду Харківської  області від 16.03.2023 року у справі №922/1513/22 у  задоволенні первісного позову відмовлено  повністю; у  задоволенні зустрічного позову відмовлено  частково; стягнуто  з Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни   на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича  84 546,64 грн. - заборгованості по сплаті орендної плати;  1 268, 20 грн. - судового збору.
17.03.2023 року  представником позивача за зустрічним позовом подано до  господарського суду заяву  про ухвалення  додаткового рішення (вх. № 6652), в якій  останній   просив  стягнути з Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича витрати на правничу допомогу у розмірі 35 000, 00 грн.
21.03.2023 року  від представника відповідача за зустрічним позовом до господарського суду Харківської області  надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення та відшкодування витрат на правничу допомогу  (вх. № 6863).
21.03.2023 року господарським судом Харківської    області ухвалено додаткове     оскаржуване    рішення, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість    додаткового     рішення        господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної      скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна       скарга не підлягає      до           задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях           Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі           Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Пунктом 12 ч. 3 ст.  2 ГПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до частин 1, 3 ст.  123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
За змістом частин 1, 2, 4 ст.  126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:  розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Приписами ч.  5 ст. 129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На  предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 
Відповідно до ч. 3 ст.  126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Системний правовий аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості.
Так, позивач за зустрічним позовом зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач  поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У зустрічному позові позивач (відповідач за первісним позовом) вказав  про те, що орієнтовний розмір судових витрат у   справі складає 84 376,20 грн., з яких 80 000, 00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу (35 000,00 грн. - у суді першої інстанції, 25 000, 00 грн. - у суді апеляційної інстанції, 20 000,00 грн. - у суді касаційної інстанції) та 4 376, 20 грн. - витрати по сплаті судового збору за подання   позовної заяви.
Заяву про ухвалення додаткового рішення відповідач за первісним позовом подав до господарського суду першої інстанції  17.03.2023 року, тобто в межах встановленого ч. 8 ст.129 ГПК України п`ятиденного строку після ухвалення господарським судом Харківської області  рішення від 16.03.2023 року  у  справі № 922/1513/23.
У  відповідності до норм чинного процесуального законодавства під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:    має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України, але лише за клопотанням іншої сторони;   з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України.
Місцевий господарський суд обгрунтовано врахував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду   від    24.03.2021 року  у справі № 922/2157/20, де, зокрема, вказано на те, що критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з положеннями ст. 126 ГПК України          для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.      
За змістом  ст. 16 ГПК України  учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з п. 4 ч.  1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст.  19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Так, на   підтвердження факту понесених судових витрат позивача (відповідача за первісним позовом),    матеріали  справи  містять копію договору № 23/08-2022 від 29.08.2022 року, копію додаткової угоди № 1 від 30.09.2022 року до договору № 23/08-2022 від 29.08.2022 року та копію акту виконаних робіт № 1 від 17.03.2023 року до договору № 23/08-2022 від 29.08.2022 року, ордер від 29.08.2022 року.
 29.08.2022 року між Адвокатським бюро "Олексія Романченка" та Фізичною особою - підприємцем Фоменком Дмитром Володимировичем було укладено договір № 23/08-2022. 
На виконання п. 6.2.   договору,  30.09.2022 року між Адвокатським бюро "Олексія Романченка" та Фізичною особою - підприємцем Фоменком Дмитром Володимировичем було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 23/08-2022 від 29.08.2022 року.
Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 1 до договору № 23/08-2022 від 29.08.2022 року, Адвокатське бюро "Олексія Романченка" прийняло на себе зобов`язання надати правову допомогу у господарській справі № 922/1513/22, в межах якої розглядається позов Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни до Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича про розірвання договору оренди № 2-2001/2022 від 20.01.2022 року.
Згідно  п. 2 додаткової угоди № 1 до договору № 23/08-2022 від 29.08.2022 року  сторони погодили, що гонорар Адвокатського бюро за ведення справи, визначеної у п. 1   додаткової угоди, у суді першої інстанції становить 35 000, 00 грн., у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь клієнта.
Відповідно до п. 8 додаткової угоди № 1 до договору № 23/08-2022 від 29.08.2022 року  надання Адвокатським бюро правничої допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції включає (за необхідності): підготовку і подання до суду відзиву на позовну заяву, підготовку та подання до суду заперечень на відповідь на відзив, підготовку та подання до суду зустрічного позову, підготовку та подання до суду клопотань про долучення доказів, надання суду відповідних доказів, підготовка та подання до суду заяв та клопотань з процесуальних питань або заперечень на заяви та клопотання з процесуальних питань, участь у судових засіданнях, надання пояснень суду, підготовку та подання до суду інших документів, передбачених ГПК України, які необхідні для розгляду справи.
За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За   ч.5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так,      відповідачем за зустрічним позовом подано  заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу, в яких він посилається на те,  що  позивачем за зустрічним позовом не підтверджено фактично понесених витрат на правничу допомогу; до   заяви долучено лише договір та Акт виконаних робіт, які не є підтвердженням понесених витрат;  належним підтвердженням понесених витрат на правничу допомогу є такі документи, як платіжне доручення, приходно касовий ордер, чек, вексель, інкасовий документ тощо; Акт виконаних робіт та договір не відносяться до платіжних документів, які підтверджують фактично понесені витати;  заявником не надано суду   документу, який підтверджує факт понесення витрат на правничу допомогу, що    є підставою для відмови у відшкодуванні витрат позивача за зустрічним позовом на правову допомогу;     судові витрати пов`язані із розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під  час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
           Колегія суддів враховує  правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду   від 03.10.2019 року  у справі №922/445/19, де, зокрема, вказано на те, що  за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст.  129 ГПК  України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Також, колегія суддів враховує  правові висновки, викладені у постанові  Верховного Суду   від 19.02.2020 року  у справі № 755/9215/15-ц, де, зокрема, вказано на те, що  при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів ст. ст. 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, та п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. 
При цьому, оцінка обґрунтованості, розумності, реальності, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, характер спору, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. 
Факт того, що спірні послуги адвоката було реально надано відповідачу за первісним позовом (позивачу - за зустрічним)  підтверджується матеріалами справи, під   час розгляду господарським судом першої інстанції первісного та зустрічного позовів, адвокатом ФОП Фоменка Д.В. були підготовлені  та надавались до місцевого господарського суду відповідні процесуальні документи, підготовка яких безумовно потребувала вивчення судової практики, надання консультацій, а також здійснювалося представництво інтересів клієнта в господарському суді Харківської області.
Враховуючи те, що відповідачем за первісним позовом підтверджено реальність наданих правових послуг, господарський суд першої інстанції  дійшов обгрунтованого  висновку, що у відповідності до ст. 129 ГПК України, витрати позивача за зустрічним позовом на правову допомогу у сумі 35 000, 00 грн.  доведені матеріалами справи, не спростовані відповідачем за зустрічним позовом та  правомірно заявлені.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
А отже, враховуючи  те, що зустрічний позов у справі було задоволено частково,  місцевий господарський суд   дійшов  обгрунтованого висновку про часткове задоволення заяви Фізичної особи-підприємця Фоменка Д.В. про ухвалення додаткового рішення та покладення на ФОП Погорєлову Т.В. понесених ФОП Фоменком Д.В. витрат на правову допомогу у розмірі 10 150,00 грн.
Аргументи апелянта на те, що при розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції було взято до уваги тільки зустрічні позові вимоги ФОП Фоменка Д.В. про стягнення 207200,00 грн.  і 84546,64 грн.   та не було взято до уваги позовні вимоги немайнового характеру ФОП Погорєлової Т.В. до ФОП Фоменка Д.В. про розірвання договору оренди, у задоволенні яких було відмовлено, а отже ухвалено позитивне для ФОП Фоменка Д.В. рішення, не приймаються, з огляду на те, що у  п. 1 додаткової угоди № 1 до договору № 23/08-2022 від 29.08.2022 року, Адвокатське бюро "Олексія Романченка" прийняло на себе зобов`язання надати правову допомогу у господарській справі № 922/1513/22, в межах якої розглядається позов Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни до Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича про розірвання договору оренди № 2-2001/2022 від 20.01.2022 року.
        Отже, висновок місцевого  господарського суду     про часткову відмову     у   задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат   відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1      статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників           та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини           від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини           у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.     6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.     6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту   було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту      була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
          Керуючись ст. ст.    269,  270, ч.1 ст. 275, ст. 282  Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  представника    ФОП Фоменка Дмитра Володимировича - адвоката   Романченко О.М.  залишити без задоволення.
Додаткове рішення    господарського  суду Харківської   області від 21.03.2023 року у справі №922/1513/22    залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття   і може бути оскаржена  у касаційному порядку  до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів  з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
                    Повний текст постанови складено 09.05.2023 року.

Головуюча    суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           Т.Д. Геза