ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5242/23 Справа № 201/3266/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу страхового відшкодування

в якій подана апеляційна скарга  ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023року, –

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України - МТСБУ звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу страхового відшкодування.
Існування таких вимог МТСБУ пов`язувало із тим, що 18 січня 2018 року ОСОБА_1 о 2050год керуючи автомобілем «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїла зіткнення з автомобілем «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .
Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2018року винною у вказаній дорожньо-транспортній пригоді – ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_4 . 
В результаті ДТП автомобіль «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень, відновлювальний ремонт якого був оцінений відповідно до Звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту №23/02/2018 від 25 лютого 2018року з урахуванням фізичного зносу в розмірі 27069,34грн.
На час вчинення ДТП ОСОБА_1 не мала полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому сума відшкодування в розмірі 25704,30 грн. була виплачена ОСОБА_3 як регламентна виплата за її зверненням до МТСБУ також останнє сплатило за проведення експертизи 734,80грн. 
Оскільки МТСБУ здійснена виплата страхового відшкодування через неправомірні дії ОСОБА_1 та останнє понесло витрати за проведення експертизи, вимога про стягнення 26439,10грн звернута до відповідачки.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023року позовні вимоги задоволені повністю. Згідно висновків суду підтверджені обставини якими позивач обґрунтовував свої вимоги щодо відшкодування 03 квітня 2018 року за платіжним дорученням № 903410 власнику пошкодженого автомобіля Chevrolet, реєстраційним номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 страхового відшкодування з фонду захисту потерпілих в розмірі 25704,30грн, також сплату витрати за послуги судового експерта в розмірі 734,80 грн.
Правові підстави для зворотної вимоги до ОСОБА_1 суд вбачав у тім, що особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має на підставі частини першої статті 1191 ЦК України право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловила вимогу про скасування рішення та відмову в позові.
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що не підтверджено обставин отримання матеріального збитку володільцем автомобіля Chevrolet, реєстраційним номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 саме під час ДТП, не з`ясовано які саме механічні пошкодження отримав транспортний засіб.
       В обґрунтування скарги заявник посилалася на те, що письмові докази, які суд врахував в підтвердження позовних вимог місять суперечності та жодними доказами не засвідченого того, що пошкодження автомобіля зазначені в Звіті оцінювача, були отримані саме в результаті ДТП, також не є таким доказом постанова в адміністративній справі, преюдиційне значення якої зводиться до встановлення вини ОСОБА_4 в скоєнні правопорушення і яка не є доказом щодо характеру ушкоджень.

У відзиві на апеляційну скаргу представник МТСБУ зазначав, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Згідно відзиву відповідачем не надані докази, які б підтверджували наявність підстав для перерахунку вартості шкоди чи спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставлення електронних листів.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою та запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції з`ясовано, що 18 січня 2018 року о 20:50 год керуючи автомобілем Ford, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 не обравши безпечної швидкості, не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 чим порушила п.п.12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортним засобам.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2018року у справі № 201/924/18-ц ОСОБА_4 визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП /а.с.8/.

За змістом частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобілю Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 № 23/02/18 від 25 лютого 2018року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу замінних деталей складає 25 704,30грн без ПДВ /а.с.18-27/.

03 квітня 2018року МТСБУ сплатило на рахунок ОСОБА_3 , за зверненням останньої, за шкоду заподіяну в результаті ДТП 25704,30грн /а.с.28,29,30/; також підтверджено сплату за послуги експерта в розмірі 734,80грн /а.с.30/.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сплачене МТСБУ страхове відшкодування покрило розмір збитків завданих потерпілій, а тому останнє має право пред`явити вимогу про стягнення сплачених сум з винної особи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України “Про страхування” передбачено, що страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Підпунктом 38.2.1. частини 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову  відповідальність.

Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права сплачене МТСБУ страхове відшкодування за шкоду завдану через неправомірні дії ОСОБА_4 підлягає стягненню з останньої.

Тож, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог МТСБУ щодо стягнення з ОСОБА_4 вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу замінних деталей в розмірі 25 704,30грн, які виплачені 03 квітня 2018року на рахунок ОСОБА_3 , за зверненням останньої, як страхове відшкодування, а також витрат за проведення експертного дослідження.

Встановивши наведені вище обставини, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованих висновків, що позивач довів фактичний розмір, завданої ОСОБА_3 у результаті дорожньо-транспортної пригоди, шкоди, а також ті обставини, що такий розмір, підтверджено належними та допустимими доказами і те, що відповідач не навела жодних інших доказів в спростування висновків суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги Звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди № 23/02/18 від 25 лютого 2018року так як експертом взято до уваги пошкодження автомобіля за відсутності доказів що вони отримані в результаті ДТП, та ствердження відповідача що такий доказ не може бути підставою для визначення розміру матеріальної шкоди, суд не приймає до уваги.

За умови невідповідності механічних пошкоджень отриманих в результаті ДТП із тими які взято до уваги експертом та якщо відповідач не згодна із Звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди № 23/02/18 від 25 лютого 2018року, то вона мала право на заявлення клопотання про призначення судом експертизи для встановлення розміру спричиненої матеріальної шкоди.

Проте, в апеляційній скарзі відповідач не ставила питання про призначення відповідної судової експертизи, судом апеляційної інстанції розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідачки не надійшло.

Колегія суддів враховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у визначених процесуальним законодавством випадках.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Пунктами 2, 3 частиною першою статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Отже, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, у значній мірі зводяться до необхідності переоцінки доказів.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 липня 2023року.

Судді: