Ухвала
26 квітня 2023 року
місто Київ
справа № 538/225/22
провадження № 61-5631ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Семенко Борис Миколайович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення вартості активної електроенергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» про визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду акта про порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії, оформлене протоколом від 25 листопада 2021 року № 18,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2022 року Акціонерне товариство «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» (далі - АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , просило стягнути з відповідача вартість активної електроенергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ) у розмірі 97 489,47 грн, у зв`язку з виявленням самовільного підключення електропроводки до електричної мережі оператора системи поза розрахунковими засобами обліку електроенергії з порушенням схемі обліку.
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» про визнання недійсним та скасування рішення комісії Лохвицької філії АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» з розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ, оформлене протоколом від 25 листопада 2021 року № 18.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що порушення вказані АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, водночас акт про порушення від 13 листопада 2021 року № 0003348 складено працівниками товариства з грубим порушенням законодавства, тому рішення, прийняте на підставі зазначеного акта, суперечить вимогам чинного законодавства. 
Зокрема в акті про порушення здійснено виправлення та дописки, що вказує на недостовірність внесених в акт відомостей. Опис порушення, зазначений в акті, не дозволяє встановити конкретне місце підключення прихованої проводки та навіть ділянку електричної мережі, до якої здійснено самовільне підключення, адже ніяких посилань на конкретне приміщення чи місце у будинку споживача чи поза ним в акті немає. 
Жодних перевірок включення навантаження лічильника, представниками відповідача непроводилося. Щодо фотокопій, як доказу нібито виявленого порушення, що підтверджує самовільне підключення, то на таких фотознімках не зафіксовано жодних самовільних підключень, відображено лише частково оголений провід, фотокопії не містять ані дати, ані місця здійснення фотографування, з них неможливо ідентифікувати лічильник. Тому відсутні підстави для нарахування вартості необлікованої енергії. 
На переконання ОСОБА_1 зазначений акт про порушення відображає лише припущення осіб, які його складали, оскільки представниками товариства не вчинено усіх необхідних дій для встановлення факту правопорушення, зокрема не доведено самовільного підключення до електромережі.
Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 вересня 2022 року у позові АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано рішення комісії Лохвицької філії АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», оформлене протоколом засіданні комісії з розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ від 25 листопада 2021 року № 18.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» задоволено. Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 вересня 2022 року скасовано. Позов АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» 97 489,47 грн вартості необлікованої електроенергії.
У зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції врахував, що акт про порушення складено у присутності ОСОБА_1 , який не висловлював заперечення щодо факту порушення, факт наявності пошкодженого ввідного дроту не спростував, наявні у двох примірниках акта про порушення, які підписані ОСОБА_1 , розбіжності та неточності не спотворюють зміст основного порушення. 
Тому, врахувавши факт виявлення контролерами пошкодження ввідного дроту, факт видачі відповідачем електричного дроту, відсутність заперечень ОСОБА_1 щодо цього факту під час складанні акта про порушення та враховуючи принцип добросовісності та доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що факт позаоблікового споживання електроенергії позивачем доведено.
Щодо розміру вартості необлікованої електроенергії, то суд апеляційної інстанції відхилив заперечення ОСОБА_1 щодо неправильного визначення періоду, за який нараховано вартість необлікованого обсягу електричної енергії, оскільки підозра щодо позаоблікованого використання електроенергії була виявлена лише в ніч 10 листопада 2021 року. Зазначене підтверджено показаннями свідків - працівників АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», які суду пояснили, що в ніч з 10 листопада 2021 року, під час проведення нічного рейду замірів навантаження на підстанції птп 16 лінія 1, біля будинку відповідача ОСОБА_2 було зафіксовано велике навантаження, тому 13 листопада 2021 року проведено перевірку та виявлено факт позаоблікового споживання електроенергії.
У квітні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Семенко Б. М., в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року скасувати, а рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 вересня 2022 року залишити в силі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі та ціна позову в якій не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:
1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);
4) справи про розірвання шлюбу;
5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом первісного та зустрічного позовів у цій справі є вимоги майнового характеру - про стягнення вартості необлікованої електроенергії, а також вимоги немайнового характеру - про визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду акта про порушення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Ціна первісного позову у цій справі становить 97 489,47 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн). 
Щодо справи в частині вимог немайнового характеру (зустрічного позову) - визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду акта про порушення, то вона не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України. 
Отже, зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, предмет касаційного оскарження.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У касаційній скарзі немає посилання на зазначені випадки.
Підстав для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, немає.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення ЄСПЛ у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення ЄСПЛ у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі та з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Семенко Борис Миколайович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення вартості активної електроенергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» про визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду акта про порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії, оформлене протоколом від 25 листопада 2021 року № 18, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            В. В. Яремко
                                                                                                                        А. С. Олійник
                                                                                                                        О. В. Ступак