П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/2188/23                                            Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.   
                                                                                   Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   

12 червня 2023 року                                                                                           м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач своїм правом передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 травня 2023 року, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено з матеріалів справи, що наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №744 від 05.08.2022   ОСОБА_1 звільнено  з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області.
Вважаючи п.2 вказаного наказу протиправним, позивач звернувся до суду для його скасування.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року було повернуто адміністративний позов, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду позивачем з адміністративним позовом.
Колегія суддів  погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За приписами частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно із ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, що викладені в постанові від 31.03.2021 по справі №240/12017/19, згідно яких для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів; позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду; в той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Частиною другою та п`ятою статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.
Встановлення строків звернення до суду передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій щодо захисту своїх прав, свобод та інтересів.
Інститут строків звернення до суду в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Так, частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Так, предметом даного адміністративного спору є є пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №744 від 05.08.2022 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області", яким застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 раніше звертався з позовом до Вінницького окружного адміністративного суду про оскарження вищевказаного наказу.
Ухвалою від 04.10.2022 було відкрито провадження у справі №120/7552/22.
Колегія суддів звертає увагу, що в межах розгляду справи №120/7552/22 позивачем було подано заяву про залишення позову без розгляду.
Ухвалою суду від 24.01.2023 у справі № 120/7552/22 задоволено відповідну заяву позивача та залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ..
Разом із тим, 07.03.2023 позивач повторно звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із аналогічним позовом щодо скасування пункту 2 наказу №744 від 05.08.2022, в частині звільнення ОСОБА_1 з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області.
На переконання апелянта, оскільки підстави, через які ним було подано заяву про залишення позову без розгляду усунуті 01.03.2023, тому даний адміністративний позов подано в загальному порядку і строк звернення до суду не пропущено.
Також, на думку апелянта, після залишення позову без розгляду за заявою позивача, строк повторного звернення до суду з цим позовом рахується днем подання первісного позову, про що було зазначено ним в позовній заяві.
Проте, колегія суддів вважає безпідставними зазначені доводи, оскільки  в даному випадку має місце нове звернення позивача до суду із новим позовом з приводу оскарження пункту 2 наказу №744 від 05.08.2022.
При цьому, таке звернення із новим позовом відбулось саме 07.03.2023, а тому відсутні підстави вважати днем подання позовної заяви у даній справі саме день первісного звернення позивача до суду, яке мало місце 13.09.2022.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що    ОСОБА_2 не було пропущено строк звернення до суду у справі №120/7552/22, оскільки наведені вище обставини жодним чином не стосуються питання дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом, який був поданий ним 07.03.2023.
Більше того, у справі №120/7552/22 було відкрито провадження, що свідчить про те, що відповідне питання не було спірним.
Разом із тим, як уже було зазначено судом вище, в межах розгляду справи №120/7552/22 позивачем було подано заяву про залишення позову без розгляду.
Ухвалою суду від 24.01.2023 у справі №120/7552/22 задоволено відповідну заяву позивача та залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 .
При цьому, положення ч. 4 ст. 240 КАС України дійсно визначають, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
В даному ж випадку, представник позивача зазначив, що обставини, які слугували підставою для подання позивачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, були усунуті 01.03.2023.
Втім, жодних доказів на підтвердження відповідних обставин представником позивача не надано.
Більше того, колегія суддів наголошує, що позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції  не не надано жодних доказів, а також не зазначено, які саме обставини слугували підставою для подання ним заяви про залишення позовної заяви без розгляду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  позивач дійсно не позбавлений можливості повторно звернутись до суду після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду.
Разом із тим, відповідне звернення має відбутись із дотриманням строків, визначених ст. 122 КАС України.
В даному ж випадку, як встановлено з матеріалів справи, позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду ухвалою від 24.01.2023, а до суду із даним адміністративним позовом останній  звернувся лише 07.03.2023, тобто із пропуском місячного строку, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України.
Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що  строк звернення з приводу оскарження пункту 2 наказу №744 від 05.08.2022 становить 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення, з огляду на наступне.
Дійсно абзацом 2 частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту НП України визначено, що у разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
Проте, звертаючись 07.03.2023 до Вінницького окружного адміністративного суду із позовною заявою щодо скасування наказу №744 від 05.08.2022, позивачем пропущено, як місячний так і 15-денний строк звернення до суду.
Положеннями ч. 6 ст. 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
При цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі №800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку звернення до суду з адміністративним позовом здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на оскарження, зокрема, рішень суб`єкта владних повноважень.
Варто зауважити, що питання поважності причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи і належних доказів поважності пропуску процесуального строку на оскарження.
Проте, позивачем  до суду першої інстанції на виконання вимог ухвали суду від 13.03.2023 представником позивача подано заяву, у якій останній фактично заперечує необхідність подання клопотання про поновлення строку звернення до суду та зазначає, що після залишення позову без розгляду за заявою позивача, строк повторного звернення до суду з цим позовом рахується днем подання первісного позову.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що надання представником позивача таких пояснень не може вважатись належним виконанням вимог ухвали суду від 13.03.2023.
Крім того, ані в позовній заяві, ані у заяві,а ні в апеляційній скарзі, позивач не вказує про те, що позивача було чи\або не було ознайомлено із наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення станом на дату повторного звернення до суду 07.03.2023.
У випадку, якщо позивача не було ознайомлено із таким наказом, відповідні обставини могли б бути відображені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, необхідність подання якого вимагають положення ч. 6 ст. 161 КАС України.
Проте, представник позивача заперечив необхідність надання відповідного клопотання про поновлення строку звернення до суду чим фактично відмовився від виконання вимог ухвали суду від 13.03.2023.
У зв`язку з чим, вказані обставини свідчать, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, а тому, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст.169 КАС України, повернув позивачеві йому позовну заяву.
Колегія суддів наголошує, що в апеляційній скарзі апелянт не наводить обґрунтувань неможливості виконання вимог ухвали Вінницького окружного адміністративного суду про залишення адміністративного позову без руху у спосіб зазначений в ухвалі.
Водночас, колегія суддів наголошує, що як вже було зазначено вище судом, безумовною підставою для повернення позовної заяви є в тому числі і не виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, що і стало в даному випадку підставою для прийняття спірної ухвали.
Згідно вимог ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зважаючи на вище наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява підлягає поверненню, оскільки позивачем не усунуті недоліки, викладені в ухвалі Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року, а відтак, доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали від 27 березня 2023 року допущені порушення норм матеріального або процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Матохнюк Д.Б.