ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 травня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/16688/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області     
          на рішення   Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  29.12.2022, (суддя суду першої інстанції Кальник В.В.), прийняту в м. Дніпрі   в порядку спрощеного провадження, в адміністративній справі № 160/16688/22   за позовом ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправним  та скасування повідомлення - рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
          25.10.2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
          - скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 вересня 2022 року №7647/04-36-24-13/ НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області у встановленні законодавством строки підготувати висновок про повернення надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб, ОСОБА_1 , з Державного бюджету України в розмірі 13 987 грн. 87 коп. та подати такий висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.
          Адміністративний позов обґрунтований тимё що  позивач має право на включення до податкової знижки        частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, адже ОСОБА_1 проживає в квартирі, що також підтверджується довідкою ВПО, іншого житла в цей період позивач не мала. Той факт, що вона зареєстрована на тимчасово окупованій території не може позбавляти останню права на податкову пільгу.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 29.12.2022 адміністративний позов задовольнив.  Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 27.09.2022 року №7647/04-36-24-13/ НОМЕР_1 . Зобов`язав Головне управління ДПС у Дніпропетровській області у встановленні законодавством строки підготувати висновок про повернення надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України в розмірі 13   987,87 грн. на користь ОСОБА_1 та подати такий висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не має права на податкову пільгу, з огляду на те, що вона не підтвердила факту реєстрації її в межах територіальної громади, в якій придбане іпотечне житло.
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення  норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між Публічним Акціонерним Товариством АБ “УКРГАЗБАНК” та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0377/08/2020/0400 від 01.09.2020 року, відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит, у сумі 700 000 грн. 00 коп. на придбання житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору від 01.09.2020 року, предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира: 2-во кімнатна житлова квартира, загальною площею 58.4 кв.м. житловою площею 26.8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
01.09.2020 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені і в інтересах якого на підставі довіреності діє Голубева Марина Геннадієвна та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу, згідно з яким Продавці передають у власність Покупця квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а Покупець приймає та сплачує її вартість.
Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 01.09.2020 року підтверджується, що ОСОБА_1 стала власником вищезазначеної квартири.
Відповідно до довідки від 08.07.2021 року №1239-5000374515, позивач є внутрішньо переміщеною особою. Довідкою підтверджується, що зареєстроване місце проживання позивача є АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання - АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 була подана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2021 рік від 24.05.2022 №23632, якою визначено суму податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 13987,87 грн., що підлягає поверненню у зв`язку з використанням платником права на податкову знижку згідно з пп. 166.3.1 п. 166.3 ст.166 ПК України.
Співробітниками Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021р., поданої ОСОБА_5 , результати якої оформлені актом від 17.08.2022 року № 8222/04-36-24-13/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).
З акту перевірки встановлено, що перевірка була проведена 17.08.2022 року за податковою адресою (місцезнаходження) планика: АДРЕСА_3 . Фізична сособа зареєстрована в Лівобережній ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області. При перевірці використано інформацію, наявну в базах даних Державної податкової служби України.
Перевіряючими було встановлено, що до Лівобережної ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області ОСОБА_1 24.05.2022 надана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2021 рік, якою визначено суму податку, що підлягає поверненню у зв`язку з використанням платником права на податкову знижку згідно з п.п. 166.3.1, п. 166.3 ст. 166 ПК України.
З наданих ОСОБА_1 до декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік копій підтверджуючих документів для реалізації права на податкову знижку, перевіряючими встановлено відсутність підстав для використання права на податкову знижку згідно з п.п. 166.3.1 п. 166.3 ст.166 ПК України - у зв`язку з тим, що об`єкт житлової іпотеки (квартиру АДРЕСА_4 ) не визначено як основне місце проживання згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію платника.
Згідно з актом перевірки, при заповненні податкової декларації платником податку порушено:
- пп.    14.1.170 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом;
- пп.    166.3.1 п. 166.3 ст. 166 Податкового кодексу України, відповідно до якого платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до    статті 175 цього Кодексу;
- п.    175.1 ст. 175 Податкового кодексу України, згідно якої платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року.
Відповідно до висновків акту перевірки, дані камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи, поданої за 2021 рік позивачем, свідчать про завищення суми податку на доходи з фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету на суму 13 987,87 грн. відповідно до п.176.1 ст. 176 Податкового кодексу.
На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення рішення від 27 вересня 2022 року №7647/04-36-24-13/ НОМЕР_1 , відповідно до якого було відхилено суму податку на зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку на підставі п. 176.1 ст. 176 ПК.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню,   позивач звернулась з позовом до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на податкову пільгу за іпотечне житло, що не враховано відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції  з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту    14.1.170 пункту 14.1 статті 14 ПК України,    податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з підпунктом    166.1.1 пункту 166.1 статті 166 ПК України, платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.
За приписами підпункту    166.1.2 пункту 166.1 статті 166 ПК України, підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.
Відповідно до підпункту    166.2.1 пункту 166.2 статті 166 ПК України,    до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).
Пунктом    166.3 статті 166 ПК України    визначено перелік витрат, дозволених до включення до податкової знижки.
Платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень п.    164.6 ст. 164    цього        Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати: частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до    статті 175 цього Кодексу (підпункт 166.3.1).
Статтею 175 Податкового кодексу України    регулюється визначення суми процентів, сплачених платником податку за користування іпотечним житловим кредитом з метою нарахування податкової знижки.
Відповідно до п.    175.1 ст. 175 ПК України    платник податку, резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року.
При сплаті процентів за іпотечним житловим кредитом в іноземній валюті сума платежів за такими процентами, здійснених в іноземній валюті, перераховується у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діє на день сплати таких процентів.
Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.
Таким чином,    Податковим кодексом України    визначено позначку в паспорті про реєстрацію як один із можливих, але не виключний спосіб підтвердження основного місця проживання платника податку.
З акту перевірки вбачається, що з наданих позивачем до декларації копій підтверджуючих документів для реалізації права на податкову знижку встановлено відсутність підстав на використання права на податкову знижку згідно п.п.166.3.1 п.166.3 ст.166 та п. 175.1 ст. 175 розд. IV ПК України - у зв`язку з тим, що об`єкт житлової іпотеки (квартира АДРЕСА_4 ) не визначено платником як основне місце проживання згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію місця проживання.
                                        Суд не погоджується з вказаним твердженням контролюючого органу з огляду на наступне.
Відповідно до    Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” від 20.10.2014 № 1706-VII, цей Закон відповідно до    Конституції    та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII).
Так, згідно з частиною 1     статті 1 Закону № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Відповідно до частини 1    статті 4 Закону № 1706-VII,    факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених        статтею 12 цього Закону.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в        статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина 2 статті 4 вказаної статті).
Частиною 1        статті 5 Закону № 1706-VII    встановлено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у        статті 1 цього Закону.
В редакції    статті 5 Закону № 1706-VII        (що діяла до 13.01.2016) містилась частина 2, відповідно до якої територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), проставляє у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітку про реєстрацію місця проживання, в якій зазначається: 1) адреса фактичного проживання, за якою внутрішньо переміщеній особі може бути вручено офіційну кореспонденцію (місце фактичного проживання); або 2) адреса структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення; або 3) адреса територіального підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції).
При цьому відмітка про реєстрацію місця проживання внутрішньо переміщеної особи не вноситься до її паспортного документа.
Внесені в подальшому зміни, до вказаної правової норми, також не передбачали внесення до паспорту внутрішньо переміщеної особи відмітки про реєстрацію місця проживання.
Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.07.2021 року, позивач є внутрішньо переміщеною особою.
Відповідно до зазначеної довідки, фактичним місцем проживання/перебування позивача є         АДРЕСА_1 .
Крім того, з аналізу ч. 3 п.    175.1 ст.175 ПК України,    не вбачається, що місце проживання платника податків за адресою іпотечного житла повинно підтверджуватись виключно відміткою в паспортному документі.
Пунктом    175.1 статті 175 ПК України    встановлено, що саме платник податку має право визначати іпотечне житло як основне його місце проживання, що зроблено позивачем при поданні податкової декларації.
З огляду на вказане, законодавцем не встановлено необхідності підтвердження місця проживання виключно відміткою в паспортному документі, а лише зазначено один зі способів підтвердження місця проживання.
Відсутність реєстрації місця проживання за адресою, за якою знаходиться квартира, що була предметом іпотечного кредитування, не може бути підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит, оскільки законодавство пов`язує право на використання податкової пільги у вигляді права на податкову знижку з частини фактично сплачених протягом звітного податкового року сум процентів за іпотечним житловим кредитом з такою умовою, як визначення платником податку самостійно житлового будинку (квартири, кімнати), що будується чи придбавається, як основне місце його проживання.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.09.2918 року у справі №810/366/15.
Позивач є внутрішньо переміщеною особою, права, свободи та законні інтереси якої, поміж інших нормативно правових актів регулюються спеціальним    Законом    №1706-VII, відповідно до положень якого факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених    ст. 12 цього Закону, суд дійшов висновку, що вказана довідка є документом, яким підтверджується основне місце проживання позивача.
Отже, з аналізу наведених норм, а також обставин, встановлених судом, місцем постійного проживання/перебування є квартира, придбана позивачем за рахунок іпотечного житлового кредиту.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач має право на податкову знижку у 2021 році у розмірі частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом 2021 року на умовах договору про надання кредиту. 
Наведене свідчить про необґрунтованість висновків відповідача, а отже й про протиправність податкового повідомлення-рішення від 27.09.2022 року №7647/04-36-24-13/ НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту    43.5 статті 43 Податкового кодексу України,        контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Таким чином, подана позивачем податкова декларація        про майновий стан і доходи за 2021 рік від 24.05.2022 року із зазначенням суми, що підлягає поверненню з бюджету є умовою для здійснення повернення надміру сплаченої суми грошового зобов`язання та підставою для підготовки відповідачем висновку про повернення 13987,87 грн. з відповідного бюджету та подання його для виконання відповідному органові Державної казначейської служби України.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного  висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача у встановленні законодавством строки підготувати висновок про повернення надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України в розмірі 13    987,87 грн. на користь ОСОБА_1 та подати такий висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, висновки суду не спростовуються доводами апеляційної скарги, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
          Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 в адміністративній справі № 160/16688/22 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай