ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/830/23                         Головуючий у 1-й інстанції:  Виноградова Д.О. 
                                                                                  Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 квітня 2023 року                                                                      м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                        Василенка Я.М.,
суддів                                                  Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,
за участю секретаря                              Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини про визнання протиправною та скасування постанови,-
                                           В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправною та скасувати постанову від 03.01.2023 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Гатинюк Тетяни Юріївни про закінчення виконавчого провадження № 50181322.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 позов задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 03.01.2023 ВП № 50181322, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Гатинюк Тетяною Юріївною; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 500,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 у даній справі та доповнити його мотивувальну частину реченням, що на користь ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 50181322 виконання постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 у адміністративній справі № 2-а-2614/10, як частини виконання рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2015 року у справі «Сергій Михайлович Городніченко проти України та 115 інших заяв» № 79754/12 (заява ОСОБА_1 № 31454/13), має бути вчинено з урахуванням перерахунку Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 07.08.2020; змінити рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 у даній справі в частині розподілу судових витрат та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 7 000, 00 грн. у відшкодування понесених нею судових витрат на правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції; вирішити питання про розподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн. у відшкодування понесених нею судових витрат на правничу допомогу адвоката.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення необхідно змінити, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 50181322 щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини № 79754/12, виданого 03.12.2015, з якого вбачається: Уряд визнає надмірну тривалість виконання рішень національних судів, зазначених у додатку до цієї односторонньої декларації. Уряд готовий виконати рішення національних судів, зазначених у додатку, які ще підлягають виконанню, а також сплатити кожному заявнику 1000 євро. Сума у розмірі 1000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної шкоди, а також судових та інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вищезазначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення Судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов`язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти. Ці виплати та виконання зазначених рішень національних судів становитимуть остаточне вирішення цих справ (а.с. 10-20).
03.01.2023 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Гатинюк Тетяною Юріївною, на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 5 статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 50181322, у зв`язку з його фактичним виконанням у повному обсязі (а.с. 6-7).
У спірній постанові вказано, що стягувачу були перераховані кошти в розмірі 30 047,09 грн., що становить еквівалент 1000 євро, а також перераховано заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 3 956,19 грн. На виконання Службової записки директора Департаменту з питань судової роботи Олени Вакуленко № 1022-9.1.4-22 від 26.09.2022, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.05.2022 та постанови Чернігівського апеляційного суду від 14.09.2022 у справі №751/9102/21 державним виконавцем 06.10.2022 направлено до Бухгалтерської служби Міністерства юстиції України вимогу про доплату на користь ОСОБА_1 залишку заборгованості в сумі 4 833 грн. (відповідно до розрахунку за період з 28.05.2010 по 31.06.2011 у розмірі 8 789, 19 грн., який не враховано державним виконавцем при винесенні оскаржуваної стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження №50181322 від 29.08.2016). Державним виконавцем вжито всіх необхідних заходів для виконання рішення у повному обсязі. Платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 14.11.2022 № 294 ОСОБА_1 виплачено 4 833 грн. відповідно до розрахунку за період з 28.05.2010 по 31.06.2011 в розмірі 8 789,19 грн., з урахуванням попередніх виплат. Таким чином, рішення Європейського суду з прав людини у групі справ «Сергій Михайлович Городніченко проти України та 115 інших заяв» з урахуванням рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.05.2022 та постанови Чернігівського апеляційного суду від 14.09.2022 у справі №751/9102/21 в частині виконання постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 №2-а-2614/10 виконано у повному обсязі.
Не погоджуючись з постановою  державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Гатинюк Т.Ю. про закінчення виконавчого провадження № 50181322, позивач звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки рішення Європейського суду з прав людини від 03.12.2015 № 79754/12, в частині виплати пені у зв`язку із несплатою сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку, виконано не в повному обсязі, то постанова про закінчення виконавчого провадження від 03.01.2023 ВП № 50181322, винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Гатинюк Т.Ю., є протиправною.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні із доповненням про те, що постанова Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 у адміністративній справі № 2-а-2614/10 має бути виконана на користь ОСОБА_1 шляхом виплати всіх належних, але не виплачених сум за перерахунком Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 07.08.2020. Також, з огляду на те, що відповідач не подавав клопотання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, то в цій частині рішення суду першої інстанції також необхідно змінити, зазначивши, що розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача становлять 7 000, 00 грн.
Колегія суддів вважає доводи апелянта частково обґрунтованими та частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У силу вимог статті 11 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (що діяв на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 17 Закону № 606-XIV підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Частиною 1 статті 21 Закону № 606-XIV передбачено, що на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи.
Згідно пункту 8 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що умовою закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому, державний виконавець повинен достеменно встановити вказаний факт не обмежуючись лише розглядом повідомлення боржника про виконання рішення.
За приписами частини першої статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у рішенні.
Підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження (частина п`ята статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивачу були перераховані кошти в розмірі 30 047, 09 грн., що становить еквівалент 1 000 євро, а також перераховано заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 3 956, 19 грн. та залишку заборгованості в сумі 4  833, 00 грн. (відповідно до розрахунку за період з 28.05.2010 по 31.06.2011 в розмірі 8 789, 19 грн., який не враховано державним виконавцем при винесенні оскаржуваної стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження № 50181322 від 29.08.2016).
Згідно рішення П`ятої секції Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2015 року у справі «Сергій Михайлович Городніченко проти України та 115 інших заяв» № 79754/12 Держава Україна повинна виплатити 1000 євро відшкодування шкоди і виконати рішення національного суду на користь ОСОБА_1 , яке ще підлягає виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав подини і основоположних свобод, а у разі несплати цих сум і невиконання рішення національного суду протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов`язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти.
Виплата на виконання рішення П`ятої секції Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2015 року у справі «Сергій Михайлович Городніченко проти України та 115 інших заяв» № 79754/12, в розмірі 30 047, 09 грн., що становить еквівалент 1 000 євро, здійснювалася у серпні 2016 року, та на виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.05.2022, постанови Чернігівського апеляційного суду від 14.09.2022 у справі №751/9102/21 в частині виконання постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 № 2-а-2614/10, залишку заборгованості в сумі 4  833, 00 грн. - у листопаді 2022 року. Тоді як пеня до цього часу не була нарахована і не виплачена.
Отже, відповідач не виконав обов`язок щодо перевірки виконання судового рішення та не з`ясував причини невиплати пені у зв`язку із несплатою сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку, що свідчить про невиконання рішення П`ятої секції Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2015 року у справі «Сергій Михайлович Городніченко проти України та 115 інших заяв» № 79754/12 у повному обсязі.
З огляду на те, що рішення Європейського суду з прав людини від 03.12.2015 № 79754/12 в частині виплати пені у зв`язку із несплатою сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку, виконано не в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов до висновку про протиправність постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.01.2023 ВП № 50181322, винесеної державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Гатинюк Тетяною Юріївною.
Доводи та вимоги апелянта про те, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні із доповненням про те, що постанова Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2010 у справі № 2-а-2614/10 має бути виконана на користь ОСОБА_1 шляхом виплати всіх належних, але невиплачених сум за перерахунком Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 07.08.2020, колегія суддів оцінює критично, оскільки підставою для скасування спірної постанови про закінчення виконавчого провадження № 50181322 не є невиплати всіх належних, але невиплачених сум за перерахунком Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 07.08.2020, а є саме невиконання відповідачем обов`язку щодо перевірки виконання судового рішення та не з`ясування причини невиплати пені у зв`язку із несплатою сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку.
Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч. ч. 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3 статті 134 КАС України визначають, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, в силу положень ч. 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За правилами ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ч. 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Пунктом 9 ч. 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача було подано до суду першої інстанції: договір про надання правової (правничої) допомоги та послуг адвоката від 31.12.2022; квитанцію від 19.01.2023; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 19.01.2023.
У додатковій постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 926/1795/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на певних критеріях, які суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Крім того, згідно постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 у разі недотримання вимог про співмірність суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.
Тобто, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. 
Однак, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу відповідач не подавав, а тому суд першої інстанції безпідставно самостійно (без указаного клопотання) зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, витрати на правничу допомогу підлягають стягнення на користь позивача в розмірі 7 000, 00 грн., а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції надано наступні документи: договір про надання правової (правничої) допомоги та послуг адвоката від 31.12.2022; квитанцію від 17.02.2023; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 17.02.2023.
Отже, в матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правничу (правову) допомогу за перегляд справи у суді апеляційної інстанції та наявні документи.
В той же час, у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000, 00 грн. та зазначає, що такий розмір є неспівмірним та необґрунтованим.
На переконання колегії суддів, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь позивача витрат, понесених позивачем на професійну правничу (правову) допомогу за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000, 00 грн., що буде, за даних обставин справи, справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову, однак, останній не вірно застосував до спірних правовідносин норми права та не повно встановив обставини справи. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його змінити в частині суми стягнення витрат на правову допомогу, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи і частково порушено норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 змінити, виклавши третій абзац його резолютивної частини в частині стягнення  витрат на правову допомогу в наступній редакції.
«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000, 00 грн.».
В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000, 00 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                          Ганечко О.М. 

                                                                                                    Кузьменко В.В.