КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 травня 2023 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 761/13535/21
номер провадження №22-ц/824/5233/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги представника  комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» Лопатіна Костянтина Олександровича, 
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2022 року /суддя Саадулаєв А.І./
у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
В квітні 2021 року комунальне підприємство виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Предметом позову є:
1. Заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 65019,60 грн.;
2. Заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5842,75 грн.;
3. Заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 75667,97 грн.;
4. Заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 8123,43 грн.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, інфляційні втрати та три проценти річних, які надавалися за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням  Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість:
 за спожиті з 13.04.2018 по 30.04.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 98 (дев`яносто вісім) грн. 18 коп.; 
заборгованість за спожиті з 13.04.2018 по 30.04.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 178 (сто сімдесят вісім) грн. 42 коп.; 
заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 28.02.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 75667 (сімдесят п`ять тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 97 коп.;
заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 28.02.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8123 (вісім сто двадцять три)грн. 43 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовлено, вирішено питання судових витрат. /а.с. 116-121/
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті з березня 2017 року до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 461, 97 грн.; заборгованості за спожиті з березня 2017 року до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 29076, 88 грн. представник  КП «Київтеплоенерго» Лопатін К.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення в цій частині скасувати, стягнувши заборгованість, вирішити питання судового збору.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував строки позовної давності, чим порушено норми процесуального і матеріального права. Вказував, що судом першої інстанції не враховано, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Отже зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно. Наголошував, що строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Таким чином, КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих з березня 2017 року по березень 2021 року.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 також звернулась з апеляційною скаргою на рішення суду, просила його скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказувала, що згідно із розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №1386 від 15.09.2008 року «Про тимчасове відселення мешканців з житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з його аварійним станом» зобов`язано замовника будівництва адміністративно-готельного комплексу по АДРЕСА_1 ТОВ «Пан Укрейн» тимчасово відселити мешканців IV під`їзду та частину мешканців III під`їзду будинку АДРЕСА_1 , у тому числі мешканців квартири АДРЕСА_1 IV під`їзду. Таким чином, нарахування та звернення до позивача з вимогою щодо оплати послуг, які відповідач не отримував у зв`язку з не проживанням у помешканні через аварійний стан, є не прийнятним та таким, що суперечить дійсним обставинам та вимогам чинного законодавства.  Висновки суду, зазначені у рішенні щодо того, що відповідач не звертався до відповідної організації з метою відмови від надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води не відповідають дійсності так, як 15.05.2008 року відповідачем письмово було повідомлено начальника житлово-комунального відділу ВАТ «Завод Ленінська Кузня», яке на той час здійснювало надання цих послуг, про необхідність вжиття заходів з нормалізації ситуації, неможливості проживання в квартирі та попередження про те, що оплата за ці послуги здійснюватися не буде до закінчення ремонтних робіт. Крім того, в матеріалах справи наявна відповідь начальника ЖКВ ВАТ «Завод Ленінська кузня» на письмове звернення відповідача щодо відключення його квартири від відповідних комунікацій, в якій зазначено, що відключення комунікацій ГВП та опалення від квартири АДРЕСА_1 не може бути здійснене через відсутність технічної можливості, проте судом зазначений факт проігноровано. Згідно листа № 774 від 21.07.2008 житлово-комунальний відділ ВАТ «Завод Ленінська Кузня» повідомив заявника про те, що «згідно актів обстеження від 19.02.2008 року були зафіксовані наступні пошкодження тріщини підлоги, стелі, стін, порив системи опалення та ГВП, ХВП», а тому позивач фактично не міг надавати послуги, за які виникла заборгованість.
Представник КП «Київтеплоенерго» Суєтінова О.О. звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність. Вказувала, що відповідно до абз 6. ч. 1 ст.7 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх не використання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщені (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження, відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Послуга з постачання централізованого опалення надається виконавцем послуги до приміщення квартири і не залежить від факту проживання споживача за адресою, надання послуги та відповідно відсутні правові підстави для зняття нарахувань за час відсутності споживача за адресою надання послуги. Позивачем надавались послуги на будинок, в якому проживає відповідач. Доказів протилежного відповідачем надано не було, як і не було надано доказів фактичного не отримання послуг. При цьому, з належними документами, що підтверджують законне відключення від загальнобудинкової системи централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 відповідач не звертався. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Наголошувала, що вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами сплату отриманих послуг або не доведе іншого розміру заборгованості. Вказувала і на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не встановлено існування відповідного рішення про визнання будинку за адресою: АДРЕСА_1 таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей. Натомість, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку за адресою: АДРЕСА_1 в спірний період відповідач до позивача не звертався. Тому, слід вважати, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, а тому, позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва її від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».
За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
З 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
З 01.05.2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189, відповідно до ч. 1 ст. 12 якого надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
На виконання вимог закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34(5085).
Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року.
Такі договори є договорами приєднання, а отже, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про виконання послуг.
Позивач посилається на те, що відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлявся, проте своєчасно не сплачував за спожиті послуги, в результаті чого, утворилась заборгованість, яка складається із заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року  послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5842,75 грн., та за спожиті до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 65019,60 грн.
Крім цього, з 01.05.2018 року утворилась заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення у розмірі 75667,97 грн., та заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 8123,43 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно з п.1 ч.3 ст.20 Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
За змістом ст. 29 Закону, надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року.
Відповідно до пункту 8 Правил послуг надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на підставі типового договору.
В позовній заяві, позивачем зазначено, що в газеті «Хрещатик» за 28.03.2018 року опубліковано договір про надання послуг, який відповідає змісту типового договору і є договором приєднання і який може бути укладений шляхом приєднання до нього відповідача, як споживача, копію якої додано до матеріалів справи.
Також зазначено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , підключений до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, що надає КП «Київтеплоенерго».
Відповідач від послуг опалення та постачання гарячої води не відмовлявся, від вказаних мереж не відключався.
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі. Якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
З 01.05.2018 року позивач надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі.
Вказане відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15, яка, відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом.
В порушення вимог закону відповідач плату за надані послуги не вносить, що привело до виникнення заборгованості в розмірі 14047,11 грн.
При зверненні до суду позивач зазначив, що розрахунок заборгованості був здійснений за тарифами, які закріплені в Розпорядженнях КМДА:
- № 700 від 26 квітня 2018 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»;
- № 1294 від 23 липня 2018 року « Про встановлення тарифів на теплову енергію, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»;
- № 2340 від 22 грудня 2018 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води Комунальному підприємству Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адмінінстарції ) «Київтеплоенерго».
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виходячи з того, що відповідач нерегулярно вносить плату за надані житлово-комунальні послуги, що привело до виникнення заборгованості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача.
Крім того, відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України, вимагати сплати грошей за надані послуги.
Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, зважаючи на те, що з боку відповідача не надано суду доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань, передбачених законом, по оплаті за послуги централізованого опалення та послуги з постачання гарячої води, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим, вони підлягають задоволенню.
Також, судом першої інстанції вірно засновано, за заявою відповідача строки позовної давності до періоду нарахування заборгованості.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду 13.04.2021 та просить стягнути заборгованість станом на 28.02.2021.
Отже, задоволенню підлягають вимоги за період з 13.04.2018 по 28.02.2021.
Відповідно до перерахунку заборгованості який було здійснено судом, за період з 13.04.2018 по 28.02.2021 заборгованість за житлово-комунальні послуги складає з:
1. Заборгованості за спожиті з 13.04.2018 по 30.04.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 98,18 грн.;
2. Заборгованості за спожиті з 13.04.2018 по 30.04.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 178,42 грн.;
3. Заборгованості за спожиті з 01.05.2018 по 28.02.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 75667,97 грн.;
4. Заборгованості за спожиті з 01.05.2018 по 28.02.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8123,43 грн.
Доводи апеляційної скарги представник  КП «Київтеплоенерго»  щодо неправильного застосування строку позовної давності, які в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину, а отже, КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих з березня 2017 року по березень 2021 року, апеляційним судом відхиляються з огляду на таке.
Так, в Україні карантин було введено з 12.03.2020 р., а ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 р. № 540-ІХ, запроваджено продовження позовної давності на строк дії карантину, набрав чинності з 02.04.2020 р. Водночас, норми вказаних законів застосовуються лише до правовідносин, які виникли після набрання ними чинності. 
Як відомо, карантин запроваджено з метою мінімізації соціальних контактів в умовах поширення інфекційної хвороби. Конкретні заходи визначені в Постанові Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 р. № 1236. Відповідно до п. 2 Постанови залежно від епідемічної ситуації на території України загалом або на окремих територіях встановлюється «зелений», «жовтий», «помаранчевий» або «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 та визначаються спеціальні правила (включаючи заборону) провадження певної діяльності, відвідування окремих закладів тощо. Водночас, навіть в умовах «червоного» рівня епідемічної небезпеки не передбачається зупинення роботи судових органів, підприємств поштового зв`язку, банківських установ, системи правової допомоги. Відповідно, зацікавлена особа має можливість реалізувати своє право на звернення до суду як самостійно, так і за допомогою адвоката. Доступності судового захисту сприяє запровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, застосування системи відеоконференції Easycon, можливість участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції, розгляд справи з використанням спрощених форм судового провадження тощо. Також не вбачається перешкод для збирання доказового матеріалу, вчинення інших процесуальних дій, виконання судових рішень. Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 р. № 731-ІХ до процесуальних кодексів включено норми, що передбачають можливість поновлення (продовження) процесуальних строків у разі визнання причин їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. За таких обставин поновлення (продовження) процесуальних строків можливе як до, так і після їх закінчення. Такий підхід гарантує можливість реалізації прав учасників судового провадження у разі пропуску строку з причин, що обумовлені карантинними обмеженнями, якщо вони дійсно перешкоджали своєчасному вчиненню процесуальної дії.
Водночас, звертаючись до суду з вимогами, зокрема, і поза межами строків позовної давності, позивач жодним чином не обґрунтовував такий пропуск карантинними обмеженнями, не клопотав про його поновлення.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновків що незастосування строків позовної давності в даному випадку, без такого звернення при подачі позову, призведе до невиправданого збільшення тривалості позовної давності та дисбалансу прав сторін.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що нарахування та звернення до позивача з вимогою щодо оплати послуг, які відповідач не отримував у зв`язку з не проживанням у помешканні через аварійний стан, є не прийнятним та таким, що суперечить дійсним обставинам та вимогам чинного законодавства та те, що 19.02.2008 року були зафіксовані порив системи опалення та ГВП, ХВП, а тому позивач фактично не міг надавати послуги, за які виникла заборгованість, апеляційний суд вказує таке.
Відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований та являється власником квартири за адресою АДРЕСА_5 , а отже є належним споживачем комунальних послуг за даною адресою.
Відповідно до абз 6. ч. І ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх не використання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщені (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
З огляду на наведені положення законодавства, послуга з постачання централізованого опалення надається виконавцем послуги до приміщення квартири і не залежить від факту проживання споживача за адресою, надання послуги та відповідно відсутні правові підстави для зняття нарахувань за час відсутності споживача за адресою надання послуги. Позивачем надавались послуги на будинок, в якому проживає відповідач.
Доказів протилежного відповідачем надано не було, як і не було надано доказів фактичного не отримання послуг.
При цьому, з належними документами, що підтверджують законне відключення від загальнобудинкової системи централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 Відповідач на адресу КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не звертався/не надсилав. Відповідно, позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Факт підключення будинку за вищевказаною адресою до централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період підтверджується нарядами, які наявні в матеріалах справи, копією акту про прийняття теплового вузла на облік, копією акту про готовність вузла комерційного обліку до роботи та оформленими відомостями обліку споживання теплової енергії мешканців будинку АДРЕСА_1 . Тобто, підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. 
Вищенаведене свідчить про те, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в квартирі відповідача в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, відтак позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг.
Відповідач кожного місяця отримував платіжні документі в яких зазначалось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості, тощо.
Натомість з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та перерахунку в спірний період відповідач до позивача не звертався.
Відповідно до ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Квартиру АДРЕСА_1 , в якій зареєстрований відповідач, під`єднано до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже, відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.
Доказів того, що він відселений та не проживає у квартирі, про що направляв відповідні звернення не має.
Більше того, з відповідей та звернень ОСОБА_1 до Шевченківської РДА, які він долучив до матеріалів справи, вбачається, що у будинку проводились відновлювальні роботи, в будинку діє ОСББ, а з нарядів вбачається, що тепло подається і відключається, зокрема і на вимогу загальних зборів мешканців будинку. /а.с. 14/
Саме розпорядження про аварійний стан та відселення, датоване 2008 роком, жодних доказів щодо аварійності на момент виникнення заборгованості, що стягується судом з 2018 року, тобто через 10 років, апелянтом не надано.
Оскільки вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами сплату отриманих послуг або не доведе іншого розміру заборгованості або їх неотримання, апеляційний суд доходить висновків про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги представника  комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» Лопатіна Костянтина Олександровича,  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2022 року -  залишити без задоволення.
 Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2022 року - залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: