Справа № 138/104/23
Провадження № 22-ц/801/1089/2023
Категорія: 69
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року	Справа № 138/104/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Цибульського О. Є. від 17 березня 2023 року,

встановив:

       В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з цим позовом, за яким просила розірвати шлюб з ОСОБА_3 , зареєстрований 08 червня 2021 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 1128.
       Покликалась на те, що від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , але через різні погляди на життя, різність характерів, що призводило до постійних непорозумінь та сварок, вони припинили фактичні шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Спроби налагодити стосунки позитивних результатів не принесли. Малолітній син проживає з нею.
       Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2023 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 08 червня 2021 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 1128. Вирішено питання про судові витрати у справі.
       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу вказують на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та їх дитини.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, просив рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити, а також надати сторонам шестимісячний строк для примирення, зупинивши провадження у справі.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд розглянув справу без його належного повідомлення, не надав строку для примирення сторін. Звертав увагу, що позовна заява не відповідає вимогам статті 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Судом встановлено, що 08 червня 2021 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 актовий запис № 1128. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_7 .
За змістом позовної заяви через різні погляди на життя, різність характерів, що призводило до постійних непорозумінь та сварок, сторони припинили фактичні шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Спроби налагодити стосунки позитивних результатів не принесли.
Згідно з частиною першою статті 21 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 23 СК України).
Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється, зокрема, внаслідок його розірвання.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України).
Стаття 111 СК України зобов`язує суд вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Частинами першою другою статті 112 СК України установлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Право на шлюб є особистим немайновим правом особи, основним принципом якого є його добровільність.
Якщо один із подружжя вимагає розірвання шлюбу через непорозуміння, різність характерів та поглядів на життя, а вжиті сторонами заходи щодо збереження шлюбу не призвели до відновлення взаємних почуттів та нормалізації стосунків, то подальше збереження шлюбу очевидно суперечитиме принципу добровільності шлюбу, оскільки є, фактично, примушуванням позивача до шлюбу, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку, що подальше збереження шлюбу сторін суперечитиме інтересам позивачки.
Щодо ненадання судом першої інстанції строку для примирення сторін та порушення норм процесуального права, зокрема розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження всупереч приписам пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України, то апеляційний суд виходить із такого.
Якщо відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, то в силу приписів частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України на нього покладається обов`язок доведення того, що причини звернення позивача до суду, зазначені у позовній заяві, не відповідають дійсності і насправді причиною розірвання шлюбу є не власне самостійне виважене рішення позивача не підтримувати подальші шлюбні відносини з відповідачем, а обставини, зумовлені зовнішнім впливом, наприклад третіх осіб. Якщо ж такі докази відсутні, то саме по собі порушення процесуального порядку розгляду справи не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення, оскільки не призведе до іншого вирішення спору.
Жодних доказів на спростування доводів позивачки ОСОБА_8 не навів, а тривалість судового, зокрема й апеляційного розгляду справи та позиція позивачки, висловлена її представником – адвокатом Пограничним А. М. в суді апеляційної інстанції, про те, що вона наполягає на розірванні шлюбу, не бажає миритись із відповідачем, свідчить про те, що надання судом першої інстанції строку для примирення сторін не змінило б її рішення припинити шлюб.
Крім того апеляційний суд звертає увагу на таке.
Принцип диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) означає, що суд розглядає цивільні справи лише в межах вимог заявника, зокрема апеляційний суд обмежений вимогами апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Згідно з частино першою статі 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Звертаючись до апеляційного суду з проханням про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі посилання на обставини, з яким стаття 255 ЦПК України пов`язує підстави для закриття провадження у справі, апеляційна скарга не містить.
Більше того наступним клопотанням апеляційної скарги є клопотання про надання строку для примирення сторін та зупинення провадження у справі, яке виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції та логічно не узгоджується із попереднім (не зрозуміло яким чином спочатку можна закрити провадження у справі, а потім його ж (закрите провадження) зупинити). 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).        
       Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення, а рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2023 року – без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       (Повний текст судового рішення виготовлено 23 червня 2023 року)

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. Ю. Береговий

                                                                               Т. М. Шемета