ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 756/6241/21
провадження № 51-2627км22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового
засідання                             ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
захисника                            ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020100050003806, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Синява Рокитнянського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Згідно з вироком 17 червня 2020 року приблизно о 18:00 ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: вул. Озерна, 5 у м. Київ, завдав удару кулаком в обличчя ОСОБА_9 , від якого останній впав на землю, та ще декілька ударів в ділянки голови і тулуба, після чого забрав з кишені потерпілого мобільний телефон, грошові кошти, ключі від автомобіля та зник з місця події розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3 900 грн. Крім того, внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно легких тілесних ушкоджень, що спричини короткочасний розлад здоров`я, а саме закриту травму носа у вигляді перелому кісток носа без зміщення уламків.
Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу засудженого, вирок районного суду в частині призначеного покарання змінив, на підставі статей 75, 76 КК звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та поклав на нього певні обов`язки. В решті вирок залишив без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі винного через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. На думку прокурора, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про можливість виправлення засудженого без відбування реального покарання. Проте апеляційний суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також дані про особу винного, та свого рішення в цій частині не обґрунтував. Відтак рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК та підлягає скасуванню. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Захисник заперечував проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 187 КК в касаційній скарзі не оспорюються і згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК Судом не перевіряються.
На думку колегії суддів доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, не заслуговують на увагу виходячи з нижченаведеного.
За змістом ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, у ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, що наділяють суд правом вибору між альтернативами, кожна з яких є законною, як однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд урахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, зокрема те, що заподіяна потерпілому матеріальна та моральна шкода не відшкодована, дані про особу винного, котрий має міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, офіційно не працевлаштований, має вищу освіту. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, обставин, що його обтяжують судом не встановлено. 
З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку про необхідність призначення  ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з чим погодився й суд апеляційної інстанції. 
Разом із цим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд переглянувши вирок за апеляційною скаргою засудженого дійшов висновку про її часткове задоволення, змінив рішення суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та застосував до нього вимоги ст. 75 КК. 
При цьому, суд належним чином дослідив і оцінив усі обставини, що мають істотне значення для звільнення  ОСОБА_7 з випробуванням, а також усебічно дослідив дані про особу винного. 
Зокрема, апеляційний суд в своєму рішенні зазначив, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, однак свою винуватість у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання негативних характеристик не має. 
Крім того, суд з`ясував, що між засудженим і потерпілим було укладено угоду про примирення, відповідно до якої ОСОБА_7 відшкодував потерпілому ОСОБА_9 матеріальну та моральну шкоду на загальну суму 114 900 грн. 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дійсно ксерокопію такої угоди було долучено до клопотання потерпілого, яке надійшло на адресу апеляційного суду. З цього документа убачається, що потерпілому було відшкодовано завдану шкоду та він погоджується з можливістю виправлення ОСОБА_7 без відбування реального покарання на підставі ст. 75 КК. Вказаний документ було підписано потерпілим, його представником, а також засудженим і його захисником.
При цьому, як обґрунтовано зазначив суд апеляційної інстанції, в даному кримінальному провадженні  ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні тяжкого злочину, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК виключає можливість укладення і затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим. 
Разом із тим, суд апеляційної інстанції зазначив, що завдану матеріальну та моральну шкоду протиправними діями ОСОБА_7 було в повному обсязі відшкодовано потерпілому ОСОБА_9 . 
Крім цього, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до висновку, який викладений у досудовій доповіді органу пробації, який характеризує особистість ОСОБА_7 , його вік, спосіб життя, відсутність історії правопорушень, а також середній рівень ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб, виправлення ОСОБА_7 можливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства. 
Також суд урахував думку потерпілого ОСОБА_9 , котрий просив не ізолювати ОСОБА_7 від суспільства, оскільки вважає, що останній став на шлях виправлення.  
На підставі наведеного апеляційний суд погодився з доводами апеляційної скарги засудженого про те, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою.
Суд також звертає увагу на той факт, що під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 надав ксерокопію витягу з наказу командира військової частини від 27 лютого 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_7 було призвано на військову службу та останній цього ж дня приступив до виконання своїх обов`язків за посадою.
Таким чином колегія суддів касаційного суду вважає, що з урахуванням усіх обставин кримінального провадження в сукупності, рішення апеляційного суду про призначення покарання  ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК .
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, судові рішення слід залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 19 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                         ОСОБА_3